Amazonin valtavia rakennelmia.
BRASILIAN ACRE
Ne kertovat ponnisteluista.
Montako niitä oikein on?
Mitä löysit?
Näetkö nuo puut? -Näen.
Sitten maasto. -Se poistetaan kuvasta.
Uskomatonta.
Professori Pärssisen tutkimusryhmä löysi yhdeksän uutta geoglyfiä -
viidakon latvuston alta.
Tuossa on pyöreä kahdeksankulmio.
Tuo kuvio on noin satametrinen.
Halkaisijaltaan. -Aivan.
Eikä siitä ollut tietoakaan ennen Lidar-kuvauksiasi.
Kukaan ei tiennyt siitä. -Laitteella tehdään uskomattomia löytöjä.
Siirrytään tuohon kiintoisaan kohtaan.
Nämä kaksi ovat liki päällekkäin.
Ne ovat kytköksissä toisiinsa ja kenties muihinkin kohteisiin.
Tässä tiessä on penkereet molemmin puolin.
Muinainen tiekö? -Niin.
Se johtaa vallitetulle aukiolle.
Niin. -Häikäisevää.
Jos nämä geoglyfit rakennettiin samaan aikaan kuin muut lähistöllä,
tiet viittaavat järjestäytyneeseen sivilisaatioon.
Ainakin 2 500 vuoden takaiseen.
2 500 VUOTTA SITTEN
Tuo kansa voi olla vanhempaakin perua.
Selvitimme, että monet näistä kohteista rakennettiin jo 10 000 vuotta sitten.
2 500 VUOTTA SITTEN
Emme tiedä, ovatko nämä vanhempien geoglyfien entisöintejä.
Sen tiedämme, että alueella oli ihmisiä.
Todisteet ovat yli 10 000 vuotta vanhoja, viimeisen jääkauden loppuvaiheilta.
Olivat geoglyfit kuinka vanhoja tahansa, rakennustyön mittakaava on hämmästyttävä.
Herää kysymys, montako työläistä tarvittiin.
Puhutaan sadoistatuhansista.
Satojatuhansia asukkaita.
Mahtavaa.
Professori Pärssinen ei väitä, että nuo kaikki olivat rakentajia.
Sen kokoisen väestön täytyi silti majailla täällä pitkään,
jotta tarvittava työvoima olisi saatu koottua.
Tunnettujen geoglyfien lähistöltä löydettiin ennestään tuntemattomia.
Mitä sademetsästä mahtaisikaan löytyä satojen kilometrien syvyydessä?
Tämä on mullistanut täysin käsityksemme Amazoniasta.
Käsillä on valtava ilmiö.
Sen on pakko muuttaa Amerikkojen ja koko maailman historian.
SIVILISAATIOT ENNEN IHMISTÄ AMERIKKA
Emme millään pysty kertomaan Amerikkojen tarinaa -
ennen kuin saamme tarkempia tietoja Amazonin tapahtumista.
Ei vuosituhannen takaa, vaan jopa 30 000 vuotta sitten.
On mentävä taaemmas.
Emme saa poissulkea noita mahdollisuuksia.
Muinaisajan todistusaineistoa piilee Acresta 1 600 kilometriä koilliseen.
Saavuin Monte Alegren kansallispuistoon, Amazonin pohjoisrannalle.
Valtaosa Amazonin jokialueesta on puiden verhoamaa.
Täällä kiviset kallioseinämät kohoavat latvuston ylle.
Arkeologi, antropologi ja tohtori Christopher Davis -
on tutkinut vuosien ajan mahdollisesti mullistavaa löytöä -
korkealla harjanteella.
Tämä on Serra do Paituna.
Mustan järven kukkula.
Ylväs kieleke, jota koristavat nähtävästi muinaiset maalaukset.
Kiitos kun näytät tietä.
Ympärillämme on hämmästyttäviä taideteoksia.
Mikä johti sinut tutkimaan niitä?
Jatko-opiskelin arkeologiaa.
ARKEOLOGI JA ANTROPOLOGI
En tiennyt, että Amerikoissa on kalliomaalauksia.
Se hämmästytti minua.
Nämä tunnetaan kuvakirjoituksena.
Jotkin kuvat ovat yksinkertaisia, kuten luikerteleva käärme.
Toiset esittävät mutkikkaita geometrisiä kuvioita.
Kysymys kuuluu: milloin kuvat maalattiin?
Maalauksia itseään ei voi ajoittaa. Tri Davisin ryhmä etsikin muuta näyttöä.
Mihin tämänhetkinen ajoituksenne perustuu? -Tekemäämme kaivaukseen.
Löysimme hiilijälkiä palmupuun paloista ja erinäisistä siemenistä.
Luolaan oli sytytetty nuotiokin.
Tulokset olivat odottamattomia.
Radiohiiliajoituksella saadut päiväykset olivat enimmillään 13 200 vuoden takaisia.
Kiehtovaa.
NYKYAIKA
Siis yli 13 000 vuotta vanhoja.
13 200 VUOTTA SITTEN
Nämä lukeutuvat Amerikkojen vanhimpiin maalauksiin.
Piirroksia viimeiseltä jääkaudelta.
Kertoman mukaan maalaajat ilmestyivät yhtäkkiä tänne Amazonin luontoon.
Tuhansia vuosia sitten maalaukset olivat paljon kirkkaampia.
Kuvat maalattiin punaisella ja keltaisella okralla.
Ne nähtävästi käsiteltiin pitkäikäisiksi.
Olen kokeillut maalata okralla kalliota, ja väri on huuhtoutunut pois.
Sidosainetta on täytynyt käyttää. -Vieläpä hyvää sellaista.
Arvelemme, että seoksessa oli pihkaa.
Lopputulos oli meripihkamainen, mutta silti kuulas.
Tuo antaa ymmärtää, että maalausten luojilla -
oli kokemusta tällaisista maalauksista.
He tiesivät myös, miten maali saadaan kestämään.
Ehdottomasti.
Lisäksi näitä on selvästi valmisteltu ajan kanssa.
Säväyttävimpiä ovat monet kädenjäljet.
Jäljet ilmaisevat kalliomaalauksissa intiimiä ihmiskontaktia.
Maalaajat ikään kuin koskettivat kiviseinämää -
ja sen kautta meitä. He lähettivät viestin tulevaisuuteen.
SERRANÍA DE LA LINDOSA KOLUMBIA
Lisää paleoliittista taidetta on löydetty Länsi-Amazonilta.
Seinämaalaus Kolumbian viidakoissa.
Nuo 12 600 vuotta vanhat kuvat esittävät ihmisiä -
nähtävästi jääkauden olentojen rinnalla.
Tässä on ensi käden tallenne ihmisten ja jääkautisen megafaunan yhteiselosta.
SERRA DA CAPIVARA BRASILIA
Amazonin itäpuolella sijaitsee maalauksia, jotka ovat peräisin -
yli 25 000 vuoden takaa.
25 000 VUOTTA SITTEN
Siis 2 000 vuotta aiemmin kuin metsästäjä-keräilijöitä kulki -
New Mexicon White Sandsissa.
Ihmisiä asui jo Etelä-Amerikan metsissä, ja he loivat tällaisia taideteoksia.
Vieläpä useita.
Tämän myötä tulisi tutkia,
mitä nuo ihmiset tekivät Amerikassa noiden kymmenien vuosituhansien ajan.
Arkeologien mukaan ihmisasutusta ei ollut tuolloin.
Tri Davis on varma yhdestä asiasta Serra do Paitunassa.
Keitä nuo kalliomaalaajat olivatkaan, yhtäkkiä he lopettivat työnsä.
Tämän seudun ensimmäiset asukkaat loivat näitä piirroksia.
Sitten he katosivat noin 12 700 vuotta sitten.
Hylättiinkö tämä alue silloin? -Siltä vaikuttaa.
Tuhansiksi vuosiksi.
Minulle 12 700 vuotta sitten on erittäin tärkeä päivämäärä.
12 700 VUOTTA SITTEN
Päiväyksissä on aina virhemarginaalit.
Tuo päiväys sivuaa nuorempaa dryasia eli ilmastonpoikkeamaa.
Olikohan niillä kytkös?
Tuolloin lämpötila laski yhtäkkiä.
Äkilliset tulipalot raivosivat kautta planeetan.
Merenpinta nousi.
Kuulemme kaikuja katastrofaalisesta ajanjaksosta -
Amazonian perimätiedossa.
Amazonilla kerrotaan vielä nykyäänkin taruja muinaisesta luonnonmullistuksesta.
Eritoten yksi taru on kiehtova.
Tiriyó-alkuperäiskansan mukaan taivaan henget kertoivat shamaanille,
että pian puhkeaisi kammottava tulva rangaistuksena ihmisten pahuudesta.
Jotkut kuuntelivat varoitusta ja pakenivat Kantani-vuorelle.
Valtaosa menehtyi tulvassa.
Lopulta tulva laantui ja eloonjääneet aloittivat alusta.
Tarina kulta-ajasta on maailmanlaajuinen perinne.
Yhteen aikaan ihmiset elivät sopusoinnussa keskenään.
Sitten ylväistä ihanteista lipsuttiin.
Rangaistuksena oli globaali hävitys, joka pyyhki kansan kadoksiin.
Tuo kautta maailman levinnyt myytti ei voi olla sattumaa.
Pidän noita muinaisia taruja viimeisinä muistoinamme -
todellisista tapahtumista, joita sattui jääkauden loppupuolella.
Nimitämme tuota mullistusaikaa muinaiseksi maailmanlopuksi.
Yhä enemmän on näyttöä siitä, että Maahan törmäsi komeetan kappaleita.
Väitetään, että lukuisista törmäyksistä -
sai alkunsa nuorempi dryas: ilmaston hätätila -
12 800 vuotta sitten.
Nuoremman dryas-kauden törmäysteoria tulee toistuvasti vastaan.
Molemmilla pallonpuoliskoilla on löydetty näitä mattamustia kerroksia.
Niissä on nanotimantteja, platinaa ja iridiumia.
Tämä viittaa taivaankappaleen osumaan.
Amazonin kiviseinämiin on syöpynyt toisenlaisia todisteita.
Tässä on useita kuvia komeetoista.
Etenkin yhdessä kuvassa -
näkyy pyrstötähti, joka on kuvattu ylöspäin kääntyneeksi.
Pyrstö osoittaa alas ja pää ylös.
Komeetan ylle on maalattu aurinko.
Tämä oli hämmentävä näky, sillä yleensä komeetan näkee vasta auringon laskettua.
Useimmat komeetat tunnistaa pyrstöstä.
Tavallisesti ne ovat nähtävissä vain laskevan auringon yllä.
Eikö olisi mahdotonta nähdä komeetta kirkkaassa päivänvalossa?
Tulin miettineeksi, milloin voisi nähdä nousevan komeetan ennen auringonlaskua.
Ehkä pimennyksen aikana.
Aloin tutkia tähtitieteen tietokantoja.
Tuota kuvaa vasten sattui auringonpimennys noin 13 027 vuotta sitten.
Vai niin. -Silloin auringon läheltä lensi komeetta.
Jos aurinko tosiaan pimeni,
silloin pystyi näkemään komeetan, joka lensi ylöspäin kohti aurinkoa.
Sitäkö kuva esittää?
Siltä vaikuttaa.
Onko maalaukseen ikuistettu hajonnut komeetta,
jonka palaset laukaisivat Maassa nuoremman dryasin?
Uskon muinaisihmisten saaneen jo varoituksia taivaalta.
He tiedostivat, että jokin oli muuttunut taivaissa.
Kenties he maalasivat ensimerkkejä tulevasta maailmanlopusta.
Tuo ajoitus täsmää siihen jaksoon, jona tämä kieleke autioitui.
Arkeologit eivät spekuloi mielellään, mutta sitä pyydän.
Uskotko nuoremman dryasin liittyneen maalausten äkilliseen loppuun?
Sitä ei voi sivuuttaa. Tämä sattui juuri niihin aikoihin.
Millaisiksi itse arvioisit nämä piirrokset luoneet ihmiset?
Millaisiksi kuvittelet heidät?
On vaikea kuvitella, millaista rohkeutta uusi asuinsija vaatii.
He olivat edelläkävijöitä.
Miten edelläkävijät tulivat tänne alun alkaen?
Tuota kysymystä tutkineet tiedemiehet kertoivat jymyuutisen vuonna 2015.
Kävi ilmi, että Amazonin alkuperäisheimolaisilla on -
sama DNA-markkeri…
UUSI MYSTEERI
…kuin Tyynenmeren takaisilla asukeilla.
YLLÄTTÄVÄ KYTKÖS
Sitä esiintyy Amazonin sademetsän syrjäisissä heimoissa,
Papua-Uudessa-Guineassa, Taiwanissa ja Australiassa.
Tämä viittaa vahvasti siihen, että Tyynenmeren pääsi ylittämään suoraan.
Vielä yllättävämpää on se, missä tuota DNA-tunnusta ei ole.
Tätä DNA-tunnusta ei esiinny missään päin Pohjois-Amerikkaa.
Jos Amerikat kansoitettiin kokonaan maitse,
kyseistä DNA-tunnusta pitäisi esiintyä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa.
Lisäksi DNA-tunnus on hyvin vanha, vähintäänkin 10 000 vuoden takainen.
Tyyntämerta ei olisi pitänyt pystyä ylittämään -
puolelta toiselle noin 11 000 vuotta sitten.
Sellainen tapahtuma kääntää koko tarinan päälaelleen.
Maailmassa on olemassa yksi paikka, joka vihjaa Tyynenmeren ylittäneistä.
Se on täällä.
Saavuin mitä syrjäisimmälle asutetulle saarelle.
Se sijaitsee 3 700 kilometriä Etelä-Amerikasta länteen -
ja 4 200 kilometriä Tahitista itään.
Pääsiäissunnuntaina vuonna 1722 -
Hollannin löytöretkeilijät törmäsivät tähän maatilkkuun.
TYYNIMERI
Keskellä Tyyntämerta.
He nimesivät sen Pääsiäissaareksi.
Hämmästyksekseen he löysivät asukkaita.
Tätä nykyä tuo kansa kutsuu kotiaan Rapa Nuiksi.
Katsokaa maastonmuotoja.
Saari kököttää keskellä Tyyntämerta.
Tämä piskuinen maaläntti.
Ensinnäkin saaressa hämmästyttää, että miten ihmeessä se löydettiin?
Miten kukaan päätyi asettumaan Pääsiäissaarelle -
keskellä aavaa Tyyntämerta?
Tuo mannertenvälinen DNA-tunnus kertoo,
että saarella voi olla avainrooli, kun pyrin rekonstruoimaan -
jääkauden kadonnutta sivilisaatiota.
Miksikö?
Näiden ansiosta.
Taivaisiin kurkottavia megaliittipatsaita.
Niistä Rapa Nui tunnetaan.
Kautta Tyynenmeren sijaitsee saaria, joihin on kerätty megaliittirakennelmia.
Suurin monumenttikeskittymä piilee kuitenkin täällä.
Saarelaiset kutsuvat niitä moaiksi.
Patsaita on yli tuhat.
Washington D.C:tä pienemmällä tilkulla.
Monet patsaista seisovat rannikolla ja katsovat sisämaahan päin.
Toisia on löydetty sieltä täältä.
Aivan kuin valtava projekti olisi hylätty puolitiessä.
Pääsiäissaari on mielestäni yksi lumoavimmista maailmankolkista.
Suuria moai-patsaita.
Tuliperäisestä kiviaineksesta veistettyjä ihmishahmoja.
Tuo mysteeri haastaa meidät, ja se on ratkaistava.
Ketkä veistivät nämä jättipatsaat?
Mitä he yrittivät saavuttaa, ja miksi he ponnistelivat niin hurjasti?
Näihin pulmiin ei ole saatu ratkaisua, vaan ainoastaan spekulaatiota.
Tämä aukko tiedoissamme johtuu ulkopuolisten aiheuttamasta hävityksestä.
Rapa Nuin kansasta jäi pelkät rippeet 1800-luvulla -
orjuutuksen ja tautien vuoksi.
Harvat eloonjääneet pakenivat näihin maanalaisiin laavatunneleihin.
Nimitän meitä muistisairaaksi lajiksi.
Se pätee erityisesti Pääsiäissaareen ja sen traagiseen historiaan.
Heti kun Pääsiäissaari kohtasi länsimaisen kulttuurin,
seurasi katastrofi.
Perimätiedon säilyttäneet vanhimmat vietiin kaikki pois.
Jotkut orjat vapautettiin.
He toivat mukanaan tappavia tauteja.
Sen seurauksena loput saarelaiset lähestulkoon tuhoutuivat.
Leo Pakarati on täkäläinen dokumentintekijä.
Hänen sukupolvensa on säilyttänyt kansantaruja sukupolvien ajan.
Hän on tuskallisen tietoinen siitä, mitä menetettiin orjuuden synkkään aikaan.
Pääsiäissaaren alkuperää koskeva ainoa muisto on se,
joka selvisi 1800-luvusta.
Eräällä historiallisella hetkellä saarelaisia oli vain 111.
Se oli kulttuurinenkin katastrofi, sillä taruja on säilytettävä joukolla.
Vähän väkeä, vähän tietoa. Menetimme suuren osan historiastamme.
Ylivoimaisista haasteista huolimatta -
täkäläiset ovat onnistuneet säilyttämään muiston saaren kiehtovimmasta mysteeristä.
Mitä perimätieto kertoo moaista?
Moaiden oikea nimi on te aringa ora o te tupuna.
"Esi-isiemme elävät kasvot."
Se niiden nimi on. Ajatus on sellainen, että moai esittää aitoa henkilöä.
Tuo henkilö oli elinaikanaan tärkeässä asemassa.
Kansantarun mukaan tärkeät esi-isät ikuistettiin moaiksi.
Piirteet liittyvät yhteiskunta-asemaan.
Miksi joillain moailla on lyhyet korvat ja toisilla pitkät?
Eri yhteiskuntaluokkien johdosta.
Jotkut ehtivät venyttämään korviaan.
Heillä oli pitkät kynnetkin. Kyse on yhteiskuntaluokasta.
Ovatko patsaiden pitkät sormet kynsiä?
Niillä on pitkät sormet, ja toisten kynnet kaartuvat pitkälle.
Näen toisaalla väkisinkin yhteyden samankaltaisiin vanhoihin patsaisiin.
Indonesian Sulawesi-saarella -
sijaitsee 4 000 vuotta vanhoja hahmoja, joilla on samanlainen asento -
ja käsien sommittelu.
TURKKI
Toisella puolen maailmaa eli Turkissa sijaitsee jääkautinen Urfan ihmispatsas.
Myös sen kädet on ristitty vatsan päälle.
Yhtä kiintoisa vertailukohde on Turkissa sekin.
Göbekli Tepen 10 tonnin megaliittipilarit.
Nämä pilarit ovat 11 600 vuotta vanhoja.
Nämä eri aikoina ja eri paikoissa luodut rakennelmat ovat samanlaisia.
Todistavatko ne yhteisestä esikulttuurista,
joka jätti jälkipolville vaikutteita?
Hahmojen alkuperästä ei ole tallenteita.
Rapa Nuin kansanperinteen mukaan moait ovat megaliittisiä muistoesineitä.
Lisäksi ne kanavoivat esi-isistään henkistä voimaa.
Mana-energiaa.
Kerro lisää manasta. -Mana on tärkeää.
Mana on energiaa.
Sitä on universumin kaikissa ihmisissä, kivissä ja luonnonvoimissa.
Ovatko moait manan kyllästämiä? -Juuri niin.
Vainajan omaiset teettivät moain. Tarkoituksena on se,
että vainajan sielu, mana ja henki päätyvät moaihin.
Kiintoisaa kyllä, mana alkaa virrata -
vasta kun moait on aseteltu ja viimeistelty kunnolla.
Kun moai on turvallisesti jalustallaan,
te punalle eli esi-isille kaiverretaan aluksi silmät.
Myöhemmin valkuaiset tehdään korallista.
Silmät ovat obsidiaania tai muuta kiveä.
Patsas ei ole enää moai.
Siitä tuli aringa ora o te tupuna, esi-isämme kasvot.
Silmät saatuaan. -Niin.
Ahu-jalustaltaan käsin -
moai katsoo suoraan kylään ja suojelee sukuaan.
Se on moain tehtävä.
Moait ovat selvästi pyhiä asukkaille.
Ovatko ne silti heidän kaivertamiaan?
Vai olivatko moait täällä jo ennen?
Silloin meidän on harkittava uudelleen Rapa Nuin asuttamisen aikajanaa.
Mietitään vaihtoehtoista skenaariota.
Edistyneet purjehtijat tutkivat tuon saaren ensimmäisinä.
Oletettua aiemmin esihistoriassa.
Geenitestien perusteella tiedämme Rapa Nuin kansasta,
että he polveutuvat Polynesian muinaisista purjehtijoista.
Polynesialaiset olivat huiman edistyneitä merenkävijöitä.
He asuttivat Tyynenmeren seutuja -
Polynesian laajentuessa noin 3 000 vuotta sitten.
Vanhimpien ihmisasumusten hiiliajoitus antaa ymmärtää,
että polynesialaiset saapuivat Rapa Nuille noin 1 100 vuotta sitten.
Uusi tutkimus esittää,
että ensimmäiset ihmiset saapuivat sinne jopa vain 800 vuotta sitten.
On silti olemassa palasia toisesta alkuperätarinasta.
Se kiistää arkeologisen aikajanan.
Taru on pidetty elossa.
Minulla on kunnia seurata sen juhlimista.
Kansanperinteessä puhutaan Hivasta, esiaikojen kotomaasta.
Tuon saaren tuhosi globaali tulva, joka pakotti esi-isät pakenemaan.
Tarussa kerrotaan suurkuningas Hotu Matu'asta.
Hän sai varoituksen, että saarikansaa kohtaisi vedenpaisumus.
Saari jäisi veden valtaan.
Näyn johdattelemana kuningas lähetti seitsemän valittua miestä kanooteilla.
He etsivät uutta kotia auringonnousun suunnasta.
Viikkojen merenkulun jälkeen he rantautuivat Rapa Nuin saarelle.
Heitä seurasivat Hotu Matu'a ja sadat maanmiehensä.
Näin kansa perustettiin uudelleen.
Taru kertoo suuresta tulvasta ja löytöretkistä.
On pohdittava, kävikö niin todella.
Vasta viimeisen jääkauden lopuksi -
mahdollistui sellainen tulva, joka upottaisi kokonaisen maan.
Uponneen saaren nimi Hiva tarkoittaa Rapa Nuin kielellä kaukaista maata.
Näin ollen tuo maa oli vieras polynesialaisille.
Seitsenpäinen seurue saapui meritse suuren mullistuksen jälkeen.
Samaa tarua on kerrottu kautta muinaisen maailman.
Mesopotamian Apkallu.
Egyptin seitsemän tietäjää ja Intian seitsemän rishiä.
INTIA
Näissä taruissa kerrotaan monesti tulvasta selvinneistä,
jotka saapuvat kaukomaille kaaoksen keskellä -
aloittaakseen sivilisaation alusta.
Sattumaako?
Ovatko tarut muistoja tositapahtumista, joita maailman muinaiskulttuurit kokivat?
Mikä tärkeintä, Hotu Matu'an ja Hivan legendaan ei sisälly päivämäärää.
Tästä syystä kyseenalaistan Pääsiäissaaren asuttamisajankohdan.
En kiistä Polynesian laajentumista.
En väitä, etteikö saaren nykyinen väestö olisi polynesialaista.
Asutettiinko saari silti aiemmin?
Moait itse eivät voi vastata kysymykseen.
Tyypillinen moai on kaiverrettu suhteellisen pehmeästä tuhkakivestä.
Se on kivettynyttä tulivuoren tuhkaa.
Niitä itseään ei voi ajoittaa.
Meillä ei ole suoraa näyttöä megaliittipatsaiden kaivertamisajasta.
Arkeologit ajoittivat eloperäisen aineen,
jota on upotettu monien moaiden ahu-jalustoihin.
Otetaan esimerkiksi Ahu Nau Nau.
Se on ajoitettu noin 400–900 vuotta vanhaksi.
400–900 VUOTTA SITTEN
Historiantutkijat uskovat saarelaisten alkaneen kaivertaa moaita silloin.
Jos se olisi totta,
saarelaiset elelivät muutaman vuosisadan ilman tarvittavia rakennustaitoja.
Yhtäkkiä he aloittivat valtavan projektin,
joka jatkui lähestulkoon eurooppalaisten tuloon saakka.
Monet jalustoista ovat karkeita verrattuna itse patsaisiin.
On syytä pohtia,
ovatko jalustat samanikäisiä kuin niillä seisovat patsaat.
Vai pystyttivätkö uudet tulokkaat nuo patsaat jälleen Pääsiäissaarella?
Saimmeko jalustoista väärän käsityksen patsaiden iästä?
Historian saatossa -
kulttuurisesti tärkeitä esineitä on pantu näytille uusiin paikkoihin.
VENETSIA
Venetsian Pyhän Markuksen kirkon neljä tetrarkkia -
kaiverrettiin Konstantinopolissa 900 vuotta ennen tänne asentamistaan.
Rooman Pantheonin renessanssisuihkulähde ei ole läheskään yhtä vanha -
kuin sen kannattelema Egyptin obeliski.
Monia näistä valtavista patsaista siirreltiin eri paikkoihin.
On huomioitava se mahdollisuus,
että patsaat olivat jo paikoillaan polynesialaisten saapuessa.
Uudisasukkaat tavallaan omaksuivat ne osaksi omaa kulttuuriaan.
Ahu Nau Nau tukee tätä ajatusta.
Yksi pahoin kulunut moain pää toimii -
sen yhtenä peruskivenä kierrätystarkoituksessa.
On toinenkin vihje siitä, että moait ovat arveltua vanhempia.
Täältä sammuneelta tulivuorelta louhittiin liki kaikki nuo megaliitit.
Täällä saaren kaakkoiskulmassa sijaitsee Rano Rarakun sammunut tulivuori.
Se on dramaattinen näky.
Vuoren rinteillä lojuu sadoittain keskeneräisten moaiden jäänteitä.
Tämä on mitä salaperäisin maailmankolkka.
Tulivuorelle on ripoteltu lähes 400 moaita.
Enemmän tai vähemmän valmiita.
Monet ovat hädin tuskin maanpinnalla.
Vartalot ovat uponneet syvälle sedimenttiin.
Sedimentaatio voi johtua maanvyörymistä, mutavirtauksista tai jopa tsunameista.
Vaikka patsaat ovatkin kallellaan, useimmat ovat yhä pystyssä -
eivätkä rähmällään, kuten voisi odottaa moisen tapahtuman seurauksena.
Mitä täällä oikein tapahtui?
Sedimentti kätki todisteet vuosisatojen ajan.
Vuoteen 1914 asti, kunnes arkeologit aloittivat kaivaukset.
Kuten kuvasta näkyy,
jotkin moait eivät ole pelkkiä päitä ja hartioita.
Koko vartalo on jämähtänyt syvälle rinteeseen.
Tämän löydöksen paljasti maailmalle 1950-luvulla -
kuulu etnografi Thor Heyerdahl.
Thor Heyerdahl oli merkittävä ihminen. Onnekseni tapasin hänet monesti.
Hän haastoi vallitsevat käsitykset.
Hän uskoi menneisyydestämme puuttuvan palasia.
Hän yritti näyttää meille, että kaukana esihistoriassa -
muinaisihmiset kykenivät saavutuksiin, jotka yhdistämme myöhempiin aikakausiin.
Kuten salaperäinen moai-rakennusprojekti.
Arkeologien mukaan viimeiset moait veistettiin noin 400 vuotta sitten.
Tuntuu silti mahdottomalta, että pienellä saarella -
olisi kertynyt niin paljon sedimenttiä patsaiden ympärille noin nopeasti.
Nämä moait eivät näytä tahallaan haudatuilta.
Onko muuta selitystä?
Katselemmekohan sellaisen sedimenttiprosessin lopputulosta,
joka kesti vuosisatojen sijaan tuhansia vuosia?
Teoriassa on se ongelma,
ettei niin kaukaiselta ajalta ole näyttöä ihmisasutuksesta.
Vai onko?
Tekstitys: Jouni Jussila