De enorma strukturerna i Amazonas…
ACRE-REGIONEN BRASILIEN
…är resultatet av enorma ansträngningar.
Men hur många finns det?
Vad har du hittat?
-Ser ni träden? -Ja.
-Och nu ser vi terrängen. -Wow…
-Helt otroligt.
Professor Pärssinens team har hittat nio nya geoglyfer,
som var dolda under trädtäcket.
VI har runda, åttkantiga…
Den åttkantiga är ungefär 100 meter.
-100 meter i diameter. -I diameter.
Otroligt. Ingen visste att den fanns där förrän du letade med lidar.
Ingen kände till det här.
Den här tekniken visar helt otroliga saker.
Vi går vidare till det här området.
De här två överlappar nästan,
och de verkar vara sammankopplade, kanske med andra platser.
Det här är en väg, med jordvallar på båda sidor.
-En gammal väg? -Ja.
-Den leder till den stora kvadraten. -Ja.
Helt otroligt.
Om de här geoglyferna skapades samtidigt som de andra i närheten
tyder vägarna på att det fanns en organiserad civilisation här.
För åtminstone 2 500 år sen.
FÖR 2 500 ÅR SEN
Det finns belägg för att de kanske var här mycket längre än så.
Vi har sett att många av de här platserna etablerades redan för 10 000 år sen.
FÖR 2 500 ÅR SEN
Vi vet inte om det här är rekonstruktioner av mycket äldre geoglyfer.
Det vi vet är att det fanns människor i området.
Det finns belägg för det mer än 10 000 år tillbaka i tiden,
väldigt nära slutet på den senaste istiden.
Hur gamla de än är, är storleken på byggprojektet häpnadsväckande.
Frågan är hur många människor som behövdes för att bygga det här.
Det handlar om hundratusentals.
Ja. Hundratusentals invånare. Otroligt.
Professor Pärssinen menar inte att alla var med och byggde geoglyferna.
Men det måste ha funnits en stor befolkning här länge,
för att kunna försörja den stora mängden arbetare.
Några hundra meter från kända geoglyfer
hittade vårt lidar-team fler geoglyfer som ingen kände till.
Så vad kan vi då upptäcka om vi tar oss hundratals kilometer in i regnskogen?
Det här har förändrat hela vår uppfattning om Amazonas.
Det här är ett enormt fenomen,
som måste förändra Amerikas historia och hela världens historia.
Vi kan inte börja berätta Amerikas historia
förrän vi vet mycket mer om vad som pågick i Amazonas.
Inte för 1 000 år sen, men för 10 000, 20 000 och 30 000 år sen.
Vi måste fortsätta leta. Vi får inte säga nej till de här möjligheterna.
Det finns spännande belägg för den djupare historien,
150 mil nordost om Acre.
Jag är i nationalparken Monte Alegre på Amazonflodens norra strand.
Största delen av Amazonas är platt och täckt av träd.
Men här tornar säregna klippor upp sig över trädtäcket.
Arkeologen och antropologen dr Christopher Davis
har i många år utforskat en upptäckt som kan förändra historien,
högt uppe på en klippa.
Det här är Serra do Paituna.
"Den svarta sjöns kulle."
En hög klippa täckt av målningar som verkar vara uråldriga.
Tack för att du visar vägen.
Vi är omringade av fantastisk konst här.
Vad fick dig att utforska det här området?
Jag började som forskarstudent.
ARKEOLOG & ANTROPOLOG
Jag hade ingen aning om att det fanns klippkonst i Amerika.
Det kom som en total överraskning.
Bilderna kallas piktogram.
Vissa är väldigt enkla, som en orm som slingrar sig över klippan.
Andra avbildar mer komplexa geometriska mönster.
Den stora frågan är när bilderna skapades.
Det går inte att datera själva konsten, så dr Davis team sökte efter andra belägg.
-Vad bygger du din datering på just nu? -Utgrävningarna bakom oss.
Där fanns fragment av förkolnat trä, främst från palmer, och förkolnade frön.
Vi hittade belägg för eld där också.
Resultaten var verkligen oväntade.
Med kol-14-datering är de äldsta fynden från för ungefär 13 200 år sen.
Fascinerande.
I DAG
De är över 13 000 år gamla.
FÖR 13 200 ÅR SEN
Det här är de äldsta konstverk som har påträffats i Amerika.
Konsten skapades under den senaste istiden.
Av människor som bara ska dykt upp här, djupt inne i Amazonas vildmark.
Man kan föreställa sig att färgerna var mycket mer levande för tusentals år sen.
Bilderna målades med röd och gul ockra.
De verkar ha behandlats för att hålla länge.
Jag har gjort experiment där jag har målat med ockra på klippan, men det sköljs bort.
-Okej. Det måste finnas ett bindemedel. -Ja, ett bra bindemedel.
Vi misstänker att de blandade det med kåda,
som stelnar nästan som bärnsten, men förblir genomskinligt.
Det antyder att de som skapade målningarna
för det första visste hur man gjorde såna här målningar,
och att de kunde få färgen att sitta kvar.
Absolut. Dessutom visar det att de tog tid på sig med förberedelserna.
Det som gör starkast intryck är de många handavtrycken.
Det finns nåt intimt i handavtrycken på klippan.
Det är nästan som om de rör vid väggen,
och genom väggen rör de vid oss och skickar ett meddelande till framtiden.
Man har hittat mer paleolitisk konst i västra Amazonas.
Som den här väggmålningen i Colombias djungel,
där 12 600 år gamla bilder föreställer människor
tillsammans med vad som verkar vara istidsjur.
Vi ser en ögonvittnesskildring av att människor levde tillsammans
med länge utdöd megafauna från istiden.
BRASILIEN
Öster om Amazonas finns de här ännu äldre målningarna.
FÖR 13 200 ÅR SEN
De är över 25 000 år gamla.
FÖR 25 000 ÅR SEN
Det innebär att 2 000 år före jägarna och samlarna i White Sands i New Mexico…
…levde det redan andra människor i Sydamerikas skogar
som skapade konst som denna. Dessutom väldigt mycket konst.
Det här borde öppna upp för forskning på vad människor faktiskt gjorde i Amerika
under de tiotusentals år som arkeologer har sagt att det inte fanns människor där.
Vid Serra do Paituna är dr Davis säker på en sak.
Vem de än var, och vad de än gjorde, slutade klippmålarna här plötsligt.
De första människorna som levde här skapade sin konst,
men för ungefär 12 700 år sen försvann de.
-Övergav de det här området då? -Ja. Området var övergivet i tusentals år.
För mig är 12 700 år tillbaka i tiden en betydelsefull tidpunkt.
FÖR 12 700 ÅR SEN
Det finns alltid felmarginaler när man daterar,
men det är väldigt nära början på klimatanomalin vid yngre dryas.
Jag undrar om det finns ett samband.
Under den perioden sjönk temperaturen plötsligt.
Samtidigt spred sig stora skogsbränder över hela planeten.
Havsnivån steg.
Vi kan höra ekon från den här katastrofala tiden…
…i Amazonas muntliga traditioner.
Det finns otaliga myter och legender om en katastrof över hela Amazonas.
En av dem är särskilt spännande.
Enligt Tiriyó-folket
sa himmelsandarna till en schaman att en hemsk översvämning skulle komma,
som straff för folket syndiga leverne.
Några lyssnade på hans varning och flydde upp på berget Kantani.
Men de flesta dog i syndafloden.
Så småningom drog sig vattnet tillbaka och de överlevande kunde börja om.
Runt om i världen finns traditionen om en guldålder,
en tid när människor levde i harmoni.
Men på nåt sätt föll den civilisationen
och straffades med en stor syndaflod som raderade den från jordens yta.
Att den här delade myten finns över hela världen kan inte vara en slump.
Jag tror att de här uråldriga historierna kan vara våra sista kvarvarande minnen
från verkliga händelser som ägde rum över hela världen mot slutet av istiden.
Det var en tid av katastrofer som vi har kallat urtidsapokalypsen.
Det finns allt fler belägg för att jorden hamnade i vägen för en kometsvans.
Tanken är att det var flera nedslag av kometfragment
som ledde till klimatkatastrofen under yngre dryas, för 12 800 år sen.
Denna återkommande tanke kallas hypotesen om yngre dryas-kollisionen.
På både södra och norra halvklotet har forskare hittat svarta lager som detta,
som visar spår av nanodiamanter, platina och iridium.
Det tyder på ett nedslag eller en explosion.
Men här i Amazonas kan det finnas ytterligare belägg, inristade i klipporna.
Här finns flera bilder av kometer,
men det finns särskilt en bild där vi ser en komet
som är på väg uppåt, med svansen nedåt och huvudet uppåt.
Ja.
Över kometbilden finns en bild av solen.
Jag tyckte att det var märkligt,
för man brukar inte se kometer förrän efter solnedgången.
De flesta kometer går att känna igen på sina svansar.
Ofta ser man dem bara ovanför solnedgången, med svansen pekande bortåt.
Det borde väl vara omöjligt att se en komet under solen mitt på dagen?
Jag började undra när man skulle kunna se en komet
med huvudet uppåt, före solnedgången. Kanske under en solförmörkelse.
Jag började titta på astronomiprogram,
och det var en solförmörkelse här för ungefär 13 027 år sen.
-Okej. -Om det var en komet nära solen…
Om det var under en solförmörkelse skulle man kanske plötsligt se kometen,
som pekade med huvudet mot solen.
-Är det det vi ser i konsten här? -Det verkar så.
Kan det här vara en bild av den komet som många tror splittrades
och regnade spillror över jorden och utlöste yngre dryas-katastrofen?
Jag tror att människorna på den tiden redan såg varningstecken i skyn.
De var medvetna om att nåt hade förändrats i skyn,
och de kanske målade de första tecknen på den apokalyps som skulle komma.
Tidsmässigt passar det väl in med när människorna lämnade klipporna här.
Arkeologer vill inte spekulera, men jag undrar ändå.
Tror du att yngre dryas-katastrofen hade med flytten härifrån att göra?
Man kan absolut inte ignorera det, för det var precis vid den tiden.
Hur tänker du själv på de människor som skapade konsten här?
Hur ser du dem framför dig?
Det är svårt att föreställa sig hur modig man måste vara
för att flytta till en ny miljö. De var ju pionjärer.
Men hur kom pionjärerna hit från början?
2015 kom ett bombnedslag från forskare som undersökte just den frågan.
De upptäckte att medlemmar av vissa stammar i Amazonas
delar en specifik DNA-markör med människor från andra sidan Stilla havet.
MYSTERIET MED URBEFOLKNINGEN
Att vi hittar samma markör hos stammar i Amazonas regnskog
och i Papua Nya Guinea, i Taiwan och i Australien,
är väldigt starka belägg för att människor tog sig över Stilla havet.
Det är ännu mer överraskande var man inte hittar DNA-signalen.
Den här DNA-signalen finns ingenstans i Nordamerika.
Om Amerika befolkades landvägen,
borde den här DNA-signalen finnas både i Nordamerika och Sydamerika.
Dessutom är DNA-signalen väldigt gammal, minst 10 000 år.
Ingen ska kunna ha korsat Stilla havet
från ena sidan till den andra för 10 000 eller 11 000 år sen.
Om det skulle ha hänt vänds hela berättelsen upp och ner.
Om det finns en plats som kan ha ledtrådar till vem som korsade Stilla havet då…
…så är det här.
Jag har kommit till en av världens mest avlägsna bebodda öar.
370 mil väster om Sydamerika
och 420 mil öster om Tahiti.
På påskdagen 1722 hittade holländska upptäcktsresande den här lilla ön…
STILLA HAVET
…mitt ute i Stilla havet.
De döpte den till Påskön.
Det var en chock att upptäcka att ön var bebodd.
Det folk som lever där kallar idag sitt hem Rapa Nui.
Titta bara på geografin.
Den ligger mitt ute i Stilla havet,
en pytteliten prick av land.
Det första som är häpnadsväckande med ön är att människor alls hittade den.
Hur kom det sig att någon bosatte sig på Påskön?
Mitt i det enorma Stilla havet?
DNA-signalen från båda sidor av Stilla havet har övertygat mig om
att den här ön kan ha en nyckelroll i att försöka återskapa historien
om en förlorad civilisation under istiden.
Varför?
På grund av de här.
Enorma stenstatyer som tornar upp sig över landskapet.
Rapa Nui är känd för de här statyerna.
Över hela Stilla havet finns det många öar där det finns otroliga stenstatyer.
Men den största koncentrationen av såna monument finns här.
Öborna kallar dem moai.
Det finns över tusen stycken…
…på en avlägsen klippa som är mindre än Washington, DC.
Många står tillsammans längs kustlinjen och blickar in mot land…
…medan andra verkar vara slumpmässigt utplacerade.
Som om ett enormt projekt övergavs halvvägs.
För mig är Påskön en av världens mest förtrollande platser.
De stora moai-statyerna, människofigurer som har huggits ut ur mjuk vulkanisk sten…
De är ett mysterium som vi måste förklara.
Vem skapade de här gigantiska statyerna?
Vad försökte de åstadkomma, och varför lade de ner så mycket energi på det?
De här frågorna har inga tydliga svar. Man har bara kunnat spekulera.
Att vi saknar kunskap beror främst på att utomstående kom hit och förstörde.
Under 1800-talet decimerades Rapa Nui-folket till en liten folkspillra,
genom slavräder och sjukdomar.
De få som överlevde tog sin tillflykt till såna här underjordiska lavatunnlar.
Jag brukar säga att människosläktet lider av minnesförlust.
Det är särskilt tydligt på Påskön, på grund av öns tragiska historia.
Så snart Påskön mötte den västerländska kulturen
inträffade en katastrof.
De äldste, som hade bevarat alla minnen, fördes bort.
Några slavar kunde flytta tillbaka, men de förde med sig dödliga sjukdomar.
Det ledde till att de återstående öborna nästan utplånades.
Leo Pakarati är dokumentärfilmare från ön,
och hans familj har bevarat Rapa Nuis muntliga traditioner i flera generationer.
Han är smärtsamt medveten om vad som gick förlorat under slavrädernas tid.
De enda minnen som finns kvar om Påsköns ursprung
är de minnen som överlevde 1800-talet.
Under en period var det bara 111 invånare kvar på ön.
Det var en stor katastrof, och också en kulturell katastrof.
Det behövs många människor för att bevara kunskapen.
Vi förlorade en stor del av vår historia.
Men trots överväldigande odds har man på Rapa Nui bevarat minnen
som handlar om den här lilla öns mest spännande mysterium.
Berätta vad traditionerna säger om moai.
Moais riktiga namn är: "Te aringa ora o te Tupuna."
"Våra förfäders levande ansikten." Det är deras namn.
Tanken är att varje moai representerar en riktig människa.
Under sitt liv var den här människan speciell och viktig.
Enligt Rapa Nuis traditioner bevarades minnet av viktiga förfäder som moai.
Deras ansiktsdrag berättar om deras rang.
Vissa moai har korta öron, men vissa har långa. Varför det?
Det handlar om öns olika sociala klasser.
Vissa människor har tid att ha långa örhängen och långa naglar.
Det handlar om samhällsklasser.
Så de långa fingrarna på vissa moai är naglar?
De har långa fingrar, men vissa moai har även långa, böjda naglar.
Det är omöjligt att inte dra paralleller med liknande statyer på andra platser.
På den indonesiska ön Sulawesi finns det 4 000 år gamla stenfigurer
med påfallande lika hållning och med liknande handpositioner.
Till och med på andra sidan jorden, i Turkiet, hittar vi statyn Urfa-mannen,
som härrör från istiden, i en liknande pose, med händerna knäppta över magen.
En annan parallell finns också i Turkiet, i de enorma stenpelarna i Göbekli Tepe.
De här pelarna är 11 600 år gamla.
Kan likheterna hos dessa figurer över tid och rum
vara belägg för en gemensam förkultur?
En kultur som lämnade efter sig idéer som dess ättlingar sen uttryckte?
Det finns inga dokument som förklarar var bilderna kommer från.
Men enligt Rapa Nuis muntliga tradition är moai inte bara minnesmärken i sten.
De kanaliserar även en helig andlig energi från förfäderna.
Den energin kallas mana.
Berätta mer om mana.
Mana är väldigt viktigt. Mana är energi. Alla människor har mana.
Varje sten, varje sak i universum har mana.
-Så är moai fyllda med mana? -Ja.
När människor dör beställer deras familj en moai
så att själen, mana, anden hos den här människan går in i dess moai.
Men intressant nog börjar mana bara flöda
när en moai har ställts på sin plats och är helt färdig.
När en moai stod på plats på sin plattform
ristade tupuna, förfäderna, in hålen för ögonen först.
Sen lade man i korall för ögonvitan,
och ibland obsidian och andra stenar för ögonen.
Då var det inte längre en moai,
utan Aringa ora o te Tupuna, vår förfaders levande ansikte.
-När den har fått ögon? -Ja.
Från sin plattform, sin ahu, ser en moai ner mot byn och skyddar familjen.
Det är en moais syfte.
Moai är väldigt heliga för folket på Rapa Nui.
Men betyder det att det var de som först skapade dem?
Eller kan det redan ha funnits moai här?
I så fall måste vi tänka om när det gäller tidslinjen för bosättandet av Rapa Nui.
Vi kan överväga ett alternativt scenario.
Ön utforskades kanske först av en liten grupp sofistikerade sjöfarare
mycket tidigare än vi hittills har trott.
Genom genetiska tester vet vi att Rapa Nui-folket härstammar
från legendariska sjöfarare, polynesierna.
Polynesierna var otroligt avancerade sjöfarare
som bosatte sig på många platser i Stilla havet för ungefär 3 000 år sen.
Kol-14-datering av de äldsta bosättningarna här antyder
att Rapa Nui var en av de sista öarna som de kom till, för ungefär 1 100 år sen.
Men en ny studie föreslår att de första människorna kom ännu senare,
för bara 800 år sen, eller senare än så.
Men det finns fragment av en annan, tidigare ursprungshistoria,
som går stick i stäv med arkeologernas tidslinje, och som lever kvar här.
Jag har fått privilegiet att bevittna ett sånt firande.
De muntliga traditionerna talar om ett hemland som kallas Hiva,
en stor ö som förstördes i en översvämning som tvingade förfäderna att fly.
I den berättelsen fick Hivas store kung, Hotu Matu'a, en varning om
att hans ö skulle drabbas av en syndaflod och försvinna för alltid.
Efter att ha sett en syn skickade han ut sju män i havskanoter.
De seglade mot soluppgången på jakt efter ett nytt hem.
Efter flera veckor till havs nådde de land på Rapa Nui.
Senare kom också Hotu Matu'a och hundratals av hans folk dit,
för att återupprätta sin civilisation.
Traditionen berättar om en stor översvämning och en flykt.
Vi måste ställa frågan om det verkligen hände.
Vi måste gå tillbaka till slutet av den senaste istiden
för att hitta översvämningar som kan sänka en hel ö.
Namnet på den sjunkna ön, Hiva, betyder "fjärran land" på Rapa Nui.
Det antyder att det var ett land som polynesierna inte var bekanta med.
Men att sju män anländer över havet efter en stor katastrof
är ett tema som återkommer i hela den forntida världen,
från de sju Apkallu i Mesopotamien…
…till Egyptens sju vise män och Indiens sju rishi.
INDIEN
Traditionerna handlar ofta om ett litet antal överlevare
som kommer till ett fjärran land i tider av kaos,
för att återupprätta civilisationen.
En slump? Kan ursprungshistorierna vara minnen av riktiga händelser,
som upplevdes av många olika kulturer runt om i världen?
Legenden om Hotu Matu'a och Hiva har dock ingen tidsangivelse.
Det får mig att ifrågasätta när människor först kom till Påskön.
Jag ifrågasätter inte den polynesiska expansionen,
eller att dagens befolkning på Rapa Nui är av polynesisk härkomst.
Men kan folk ha kommit tidigare än så?
Tyvärr kan inte moai själva hjälpa oss att svara på frågan.
Moai, de karakteristiska stenstatyerna, är huggna i en mjuk bergart som kallas tuff.
Det är vulkanaska som har blivit till sten.
Det går inte att datera dem.
Det finns inga direkta belägg för när de här statyerna skapades.
Så arkeologer har fått datera organisk materia från ahu-plattformarna,
som många av moai-statyerna står på.
Man har till exempel daterat Ahu Nau Nau
till för mellan 400 och 900 år sen.
FÖR 400-900 ÅR SEN
Det är då historiker tror att öborna började göra moai-statyer.
Men om det stämmer innebär det
att efter några hundra år av enkelt leverne,
utan spår av att ha lärt sig de nödvändiga färdigheterna
så började Rapa Nui-folket plötsligt på det här enorma projektet.
Och de fortsatte tills bara några tiotal år innan européerna kom.
Många av plattformarna är ganska enkla, om man jämför med statyerna.
Vi måste ställa frågan om plattformarna är lika gamla som statyerna som står på dem.
Eller är det möjligt att statyerna ställdes upp igen
av senare bosättare på Påskön?
Om vi bygger dateringen på plattformarna får vi helt fel idé om statyernas ålder.
Genom historien har ju faktiskt många föremål av stort kulturellt värde
flyttats och visats upp på nya platser.
VENEDIG
De fyra tetrarkerna i Markuskyrkan i Venedig
skapades faktiskt i Konstantinopel 900 år innan de ställdes här.
Renässansfontänen framför Pantheon i Rom
är inte alls lika gammal som den egyptiska obelisk som står på den.
Många stora statyer flyttades runt och ställdes på olika platser.
Vi måste vara öppna för möjligheten
att statyerna kanske redan fanns på plats när de första polynesierna anlände.
De kanske på sätt och vis adopterades av de nya bosättarna
och inlemmades i deras kultur.
Ett belägg för den här tanken är Ahu Nau Nau.
Där används ett annat, gammalt moai-huvud
som en av dess grundstenar. Den har återanvänts för det ändamålet.
En annan ledtråd som tyder på att moai kan vara äldre än man har trott
kan finnas vid den utdöda vulkanen där nästan alla statyer först höggs ut.
Här, på öns sydöstra hörn, finns en utdöd vulkan som heter Rano Raraku.
Det är ett dramatiskt landmärke.
På dess sluttningar finns hundratals delvis färdigställda moai-statyer.
Det är verkligen en av världens mest mystiska platser.
Det finns nästan 400 moai runt vulkanen.
De är alla ofärdiga.
Många kikar bara upp ovanför marken, med kropparna begravda i djupt sediment.
Sedimenten kan komma från jordskred, lerskred, eller till och med tsunamier.
Men även om de kanske lutar står de flesta av statyerna upp.
De har inte fallit hur som helst, som man skulle förvänta sig vid såna händelser.
Vad hände egentligen här?
Under århundraden har sedimenten dolt sanningen.
Tills 1914, när arkeologer påbörjade utgrävningar här.
Som man ser i det här fotot
bestod några moai av mycket mer än bara huvud och axlar.
Hela överkroppen var begravd djupt ner i bergssluttningen.
Detta fynd avslöjades inte i sin helhet förrän på 1950-talet,
av den berömda etnografen Thor Heyerdahl.
Thor Heyerdahl var en anmärkningsvärd människa. Jag träffade honom flera gånger.
Han utmanade konventionerna.
Han var övertygad om att det saknades pusselbitar i historien om vårt förflutna.
Han försökte visa att människor långt tillbaka i förhistorisk tid
kunde göra saker som vi har hänfört till betydligt senare tidsperioder.
Som det här mystiska moai-projektet.
Enligt arkeologerna skapades de sista moai-statyerna för ungefär 400 år sen.
Men det verkar osannolikt att det på en så liten ö
kan ha bildats så mycket sediment runt statyerna på så kort tid.
Inga av statyerna verkar vara avsiktligt nedgrävda.
Kan det finnas en annan förklaring?
Kan det vi ser här vara slutresultatet av en sedimenteringsprocess
som inte tog hundratals år, utan snarare tusentals?
Problemet med den teorin?
Det finns inga belägg för att ön var bebodd för så länge sen.
Eller finns det?
Undertexter: Peeter Sällström Randsalu