Dok ulazite u Mjesečev hram,
na ulazu vas dočekuje zmija.
Uklesana je u stijenu,
a njezino blještavo tijelo gotovo oživi kad je dotaknete.
To nije lako
jer to znači da je stijena odrezana,
ostavljajući samo taj reljef zmije na bočnom zidu.
Kako idete dublje u tunel, pojavljuju se zagonetniji oblici,
isklesani u živoj stijeni.
Ozračje je jedinstveno.
Zrnca prašine na svjetlu koje obasjava prostor ispod
iz rupe u stropu,
savršeno ravnu strukturu koja je očito djelo ljudskih ruku.
Kameno postolje, poput zmije, oblikovano je od same stijene,
osvijetljeno iz pukotine iznad
te omogućava pristup i sunčevoj svjetlosti i mjesečini.
Lokalno poznat kao Mjesečev hram, a možda i autentičnije
kao Amaru Markawasi, Kuća zmije,
ovo jezivo sklonište uklesano u stijenu nesumnjivo ostavlja snažan dojam.
Vjeruje se da su Inke koristili ovaj prostor za obrede plodnosti,
gdje bi ljudi puni nade ostavljali darove božici Mjeseca,
Mami Quilli, Viracochovoj kćeri.
Tišina toga mjesta, hladnoća, tišina u njemu,
sve to usredotočuje um na način zbog kojega mi se čini
da je namjerno osmišljeno i da nije nastalo slučajno.
Tko god je isklesao ovu svetu odaju, čini se da to nisu bili isti ljudi
koji su izgradili razmetljivije pozlaćene hramove
po kojima su Inke bile poznati.
Kao da su Inke koji su je štovali izgradili vanjske zidove
i tako štovali nešto što su pronašli, a ne nešto što su oni stvorili.
Gledamo li rad nekog drugog,
starije kulture koja je znala oblikovati kamen na fantastične načine?
DREVNA APOKALIPSA AMERIKE
ČETVRTO POGLAVLJE
Nalazim se na brdu iznad Cusca u Peruu
te istražujem možebitno vrlo drevnu tehniku oblikovanja kamena
poznatu kao Hanan Pacha.
Imamo višeslojnu zagonetku i kako bismo riješili tu zagonetku,
moramo pogledati različite stilove arhitekture
koji se katkad nalaze u istoj ulici.
Bilo gdje drugdje
to bi bio dokaz rada različitih kultura.
Na pola puta između Mjesečeva hrama i ogromnih megalita Sacsayhuamana
još je jedno važno nalazište Svete doline
koje koristi istu, drevniju tehniku oblikovanja kamena.
Q'enqo.
Kečuanski naziv znači „labirint”
i kako počinjem istraživati, vidim i zašto.
Kad krenete na putovanje da dođete do središta,
vodi vas vijugava staza
i navodi na razmišljanje.
Q'enqo je naposljetku mjesto gdje se pojedinac može naći sam,
okružen tajanstvenom, mističnom atmosferom,
okružen tišinom.
To je složena mreža isklesanih tunela,
podzemnih galerija
i, čini se, žrtvenika isklesanih iz osnovne stijene.
I kao da svi vode u središnji amfiteatar,
gdje mi se Jesus Gamarra pridružuje da podijeli svoju stručnost.
Jesu li sami Inke odgovorni za bilo kakvu obradu kamena
u Q'enqo Chicu?
Ne.
Iako postoje male naznake prisutnosti Inka,
poput kamenčića i vezivnog blata,
uvijek su s poštovanjem gradili preko konstrukcija Hanan Pache.
Štovali su to s velikom ljubavlju,
a to su postigli okruživanjem,
vrlo preciznim slaganjem komada s golemim poštovanjem.
Drevna isklesana stijena okružena rudimentarnim blokovima
kakve sam vidio ispred Mjesečeva hrama.
To je spoj stilova
kakav nalazimo u mnogim najsvetijim mjestima u Peruu.
Poput glatko oblikovana obrednog kamena Intihuatane u Machu Picchuu
koji, čini se, opet okružuje kasnija gradnja Inka,
možda kako bi poštovali svetost toga mjesta.
To može objasniti neobičnu mješavinu obrade kamena
i u zidinama Cusca i u Sacsayhuamanu,
gdje ono što Jesus Gamarra identificira kao kasnije blokove dodaju iznad i okolo
možebitno znatno starijeg, glatko oblikovanog kamenja.
Bez obzira na to kad su blokovi oblikovani, ostaje pitanje kako.
Gledamo li možda otiske izgubljene tehnologije prapovijesti?
Jesusov kolega istraživač Jan Peter de Jong misli da postoje tragovi
u Sacsayhuamanu o tome kako je stijena bila tako stručno obrađena.
Jane, upravo si me doveo u ovaj vrlo uzak tunel
s vrlo sjajnim zidovima. Kako se ovo zove?
Ovdje ovo zovu Chincana Chica.
To znači „mjesto gdje se čovjek izgubi”.
Gledamo prirodnu kamenu podlogu,
ali tunel je očito rezultat ljudskog rada.
Je li to karakteristično za najstariji graditeljski stil,
da rade s prirodnom podlogom i oblikuju je?
Jedna od karakteristika stila Hanan Pacha
modificiranje je kamena tehnologijom kalupa.
Vidi se da s kamenom rade kao da je mek
jer su svašta utiskivali u stijenu.
Kad kažeš tehnologija kalupa, misliš na omekšavanje kamena
i utiskivanje oblika u kamen?
Mislimo da je kamenje bilo meko u trenutku gradnje.
Ali kako su ga omekšavali?
Jan vjeruje da su zidovi ovog tunela ključ te tajne.
U ovome tunelu možemo vidjeti mnogo odraza.
Vidim da sjaji metalnim sjajem.
Ako ga dodirnete, vrlo je gladak.
Mislimo da su ga obrađivali toplinom,
a vrućina je stvorila sloj na kamenu
i zato se tako sjaji.
Geolozi to nazivaju vitrifikacijom.
Kolika bi toplina bila potrebna?
Vitrifikacija znači „pretvaranje u staklo”,
a to znači da trebamo 1400 stupnjeva Celzija.
To je golema toplina.
Da. Ne znamo kako, ali znamo da su oni to radili.
Kad pogledate izbliza, morate se zapitati:
„Je li taj izvor topline objašnjenje neobična izgleda stopljenosti
golemih megalita Sacsayhuamana?”
Prvo što bi skeptici rekli jest da je efekt sjaja u tunelu
nastao jer su ljudi dodirivali zidove tunela.
Tvoj odgovor na to?
Mnogi kažu: „Da, naravno.
To su učinili ljudi koji su prolazili tunelom i dodirivali ga.”
Ali vidi se da je tako i na stropu i na cijelome zidu tunela.
Stoga ne bi bilo logično reći
da istodobno dodiruju sva ta mjesta.
Što je s drugim argumentom? Da je uzrok vulkanska aktivnost?
Ovdje nema vulkana.
-Dobro. -To nije logično objašnjenje.
Za Jana je jedino održivo objašnjenje to
da gledamo rezultate nekakvog drevnog znanstvenog procesa
koji je usavršila civilizacija koja je prethodila Inkama.
To su u dalekoj prošlosti napravili drevni ljudi.
I ne znamo koju su tehnologiju koristili.
Kad pogledam Sacsayhuaman,
mislim da gledam otiske izgubljene tehnologije,
izgubljene znanosti obrade kamena,
znanosti kojom danas ne vladamo
i za koju nemamo tehnologiju da je oponašamo.
Točna priroda tehnologije ostaje zagonetka.
No Jesus vjeruje da su ekstremne vrućine
koje su omogućile omekšavanje i oblikovanje stijene tijekom obrade
također očvrsnule istu nakon stvrdnjavanja.
Kad pogledam oko sebe, iako je vrlo drevno,
kamenje ima vrlo moderan izgled.
Kako shvaćate to što vidimo pred nosom?
Samo dijelovi koji su obrađeni toplinom i kalupom
sačuvani su i nisu uništeni.
Ostatak kamena djeluje grubo.
Razlog je erozija zbog izloženosti vremenskim prilikama.
Koje je vaše objašnjenje ovoga što gledamo?
Mnogo je misterija koje ne možemo objasniti
jer su to dijelovi bogate prošlosti
koja se dogodila prije više tisuća godina.
U nekim trenucima jednostavno moramo prihvatiti
da gledamo nemoguć graditeljski zadatak.
Nemoguć za naše pojmove.
Zbog toga moramo biti otvoreniji
u našem viđenju kapaciteta drevnih ljudi nego što smo sad.
Prema lokalnoj predaji koju su zabilježili španjolski konkvistadori,
napredne tehnike obrade kamena
bile su dio naslijeđena znanja
koje je prenio bog stvoritelj Anda, Viracocha.
On bi uzrokovao da vatra proždire kamenje
i pravio je velike blokove lake poput pera koje su mogli postaviti na mjesto,
što zvuči kao teorija ekstremne vrućine.
Zato me zanima domorodačka predaja
koja govori o stapanju i oblikovanju kamenja.
Držimo uši i oči otvorene prema takvim mogućnostima.
Ovaj dokaz neobjašnjivih tehnologija na djelu
moguće je naći diljem gorja drevnog Perua.
Ali postoji li dokaz drevnih znanstvenih postignuća
na drugoj strani Anda,
a koje smo isto tako previdjeli u amazonskoj prašumi?
AMAZONIJA SJEVEROISTOČNI PERU
Samo zato što ta područja danas
ljudima nisu privlačna za život,
ne znači da im nisu bila privlačna u prošlosti.
Istrage koje sada provode
otkrivaju dokaze da u Amazoniji postoje velike tajne.
Sad znamo da dokazi ljudskih naselja u drevnoj Amazoniji
sežu najmanje 25 000 godina u prošlost.
To iznenada otvara mnogo širi vremenski okvir
za izgubljenu civilizaciju.
Mogućnosti koje moramo istražiti
za nastanak civilizacija postaju mnogo dublje i mnogo starije.
Čini se da su prvi Europljani koji su plovili cijelom Amazonom 1542.
možda vidjeli potomke
upravo takve civilizacije kad su prolazili ovuda.
Ekspediciju su vodili pustolov Francisco de Orellana,
a bilježio ju je dominikanski fratar Gaspar de Carvajal.
De Carvajalov dnevnik ne spominje
beskrajne, naizgled nenaseljene šume kakve vidimo danas.
Svećenik je opisao Amazonski bazen koji vrvi gradovima
naseljenima visokokvalificiranim ljudima.
„Jedno se naselje”, napisao je, „neprekidno proteže oko 20 km.”
To je dužina otoka Manhattana.
Ali kad su europski misionari stigli jedno stoljeće poslije,
nisu vidjeli takve gradove.
Povjesničari su odbacili De Carvajalov opis kao fikciju,
izmišljenu da zadivi Španjolsku krunu kako bi financirala još ekspedicija.
Ali kako beskrajna džungla počinje otkrivati svoje tajne,
čini se da su ta izvješća cijelo vrijeme bila istinita.
Nedavna otkrića u Amazoniji govore
da je tu doista živjela drevna civilizacija.
Kad su s pomoću LiDAR-a zavirili kroz gustu džunglu Bolivije 2019. godine…
SJEVERNA BOLIVIJA
…arheologe su zapanjile goleme građevine i ceste koje su izgradili ljudi.
Nova su istraživanja pokazala da su postojala golema naselja.
Kao što svi znamo, postoji tradicija izgubljenih gradova u Amazoniji.
Gradovi su prava riječ za opisivanje tih naselja.
Na temelju podataka i našeg znanja o postojećim amazonskim selima,
istraživači otprilike znaju kako je izgledalo
jedno od tih naselja poznato kao Cotoca.
Grad je bio širok gotovo kilometar,
cijela metropola koju su okruživali kanali i nasipi.
Neki su vodili na uzdignute terase, možda za pojedinačne nastambe.
A u srcu grada nalazilo se visoko brdo u obliku piramide,
vjerojatno obredno središte.
Štoviše, činilo se da je ovaj grad povezan
s najmanje trima sličnim naseljima uzdignutim cestama dugačkim kilometrima.
Ne znamo mnogo o ljudima koji su živjeli u ovom gradu.
Ali znamo da se ispod pokrova džungle
skriva još gradova. Mnogo više.
Arheolozi su posložili dokaze
i otkrili nešto što zovu izgubljenom dolinom drevnih gradova
u ekvadorskoj Amazoniji.
U zapadnoj Amazoniji arheolozi su nedavno otkrili
svojevrsnu veliku skupinu naselja
povezanih cestama, starih 2500 godina,
poput geoglifa koje sam vidio u Brazilu.
Stvaranje velikih gradova, stvaranje geoglifa pokrajine Acre,
smatralo se da to nije bilo moguće
za lovce-skupljače Amazonije,
a očito je bilo.
I dalje nastavljaju otkrivati sve više tih drevnih naselja,
što upućuje na raširenu amazonsku civilizaciju
u kojoj je živjelo možda čak i 20 milijuna ljudi.
I sada otkrivamo da priča o Amazoniji
nije onakva kakvu smo dosad učili.
Možda je De Carvajal uistinu vidio velika naselja 1542.
Ali ako je tako, zašto Europljani koji su plovili rijekom
više od stoljeća poslije nisu vidjeli dokaze?
Postoji sumorno objašnjenje.
Kad su Španjolci i Portugalci došli u Amerike,
sa sobom su donijeli niz bolesti
za koje su europski narodi imali prirodni imunitet,
a narodi Amazonije nisu.
To bi desetkovalo bilo koju populaciju ovdje,
a prašuma bi brzo prekrila njihova naselja.
Ali nalazimo još odjeka te civilizacije
u mitu naroda Tucano o zapadnoj Amazoniji.
Tucani imaju svoju priču o tome kako su njihovi preci
dovedeni na to područje u sklopu civilizacijske misije
u kanuu nalik zmiji koji putuje uzduž sustava Amazonije.
Prema toj legendi
tim kanuom nalik anakondi upravljalo je duhovno biće
te je prevozilo ljudske migrante.
Ubrzo nakon toga božanska kći Sunca došla je na Zemlju,
noseći dar vatre i oruđa, kao i znanje o umjetnosti i obrtu.
Ona i njezini nadnaravni suradnici pripremili su zemlju za razvoj ljudi
prije povratka u prebivališta na drugim svjetovima.
To me podsjeća na priče o junacima osnivanja civilizacija
koje se pričaju diljem svijeta i smatram da su dio istog obrasca.
Te se teme stalno pojavljuju.
Duhovno biće koje je stiglo brodom,
poput Quetzalcoatla u astečkoj predaji.
Ili Hotu Matu'a kad se iskrcao na Rapa Nui.
Ili Viracoche koji se pojavio iz jezera Titicaca
nakon razdoblja kaosa.
Je li možda ta kći Sunca
i njezina misija da ohrabri ljude da nasele Amazoniju
povezana s istom izgubljenom civilizacijom koju ja tražim?
U peruanskim Andama
Viracocha je navodno radio čuda u kamenu.
Ali ovdje u Amazoniji, gdje su velika stjenovita područja rijetka,
prevladavaju građevine od manje otpornih materijala poput drva i zemlje.
Ali nije jasno kako su od ovog
naizgled negostoljubivog mjesta napravili dom.
Kako su održavali golemu populaciju
na tlu koje smo dugo smatrali neplodnim?
Ako ne prihvatimo sposobnost amazonskih naroda
da nahrane milijune ljudi,
nikad se nećemo uhvatiti ukoštac s istinom
o ljudskoj priči u cjelini.
Jedno se objašnjenje može naći u srcu brazilske Amazonije, blizu Manausa.
Izranja iz samog tla Amazonije,
dugo zakopana tajna nedavno je otkrivena.
Dokaz drevne znanosti koji pomaže objasniti
kako je prašuma podržavala velike urbane populacije.
Angela Araujo arheologica je
koja je stručna za ljudske odnose s biljkama.
Odnedavno se usredotočila na proučavanje tajanstvenog fenomena.
Prašumsko tlo obično nije osobito plodno
ni pogodno za poljoprivredu.
Ali oko naselja, drevnih i suvremenih,
znanstvenici su otkrili nešto nevjerojatno,
dijelove tla koji se obnavljaju sami,
a koje zovu terra preta ili amazonska crnica.
Imamo tlo tamnije boje u usporedbi s okolnim tlom.
Tajanstveno i neobično, sadrži bakterije
koje se neprestano razmnožavaju i obnavljaju se
te obnavljaju plodnost tla. To je svojevrsna čarobna zemlja.
A to supermoćno tlo pronađeno je diljem Amazonije,
gdje god postoje tragovi ljudi.
Sastajem se s Angelom blizu nedavno otkrivena naselja
da osobno vidim tu crnu zemlju.
Kad vas je prvi put zainteresirala ta amazonska crna zemlja?
ARHEOLOGICA
Danas i ovo tlo koristimo za poljoprivredu na ovome području.
I iznenada sam naišla na interakciju
između prošlosti i ovih populacija.
Htjela sam shvatiti zašto su i kako
te populacije bile povezane s takvim tamnim tlom.
Istraživači su otkrili da uz organske elemente
svaki komad tamne zemlje, bez obzira na starost,
sadrži sićušne keramičke krhotine,
nepobitan dokaz da su ljudi bili uključeni
u stvaranje tog posebnog tla.
Istraživanja su otkrila uzorke stare najmanje 7000 godina.
Kolike su bile te populacije?
Ne mogu biti sigurna, ali postoje zapisi koji upućuju na to
da je najmanje oko tri milijuna ljudi
živjelo samo na području Alto Rio Negra.
Mislite li da su drevni ljudi namjerno i mudro izumili to tlo?
Ili su slučajno otkrili njegova posebna svojstva?
Osobno ne vjerujem da je bilo namjerno.
Mislim da se dogodilo to da je zbog mnoštva ljudi koji su živjeli ovdje
nastalo mnogo raspadajućeg otpada koje je rezultiralo tim dobrobitima.
Ali to je rasprava o kokoši i jajetu.
Ne mogu ne vidjeti paradoks.
S jedne strane, kažemo
da su u Amazoniji postojale velike populacije
i da je slučajan proizvod njihove prisutnosti
crna zemlja.
No s druge strane tvrdimo da prirodna amazonska tla
nisu dovoljno plodna da uzdržavaju velike populacije.
Ne čini li se vjerojatno da je veliku populaciju omogućila
upravo crna zemlja?
Vjerujem da je moguće
da su shvatili da je područje bilo produktivno,
ali njihova namjera nije bila:
„Bacit ću otpad da gnojim zemlju i poboljšam proizvodnju usjeva.”
Istraživanje se nastavlja.
Ali razlog zašto se meni to čini tako namjerno
jest taj što terru pretu možemo naći diljem Amazonije,
neizbježno blizu prapovijesnih naselja.
Moramo biti otvoreniji
u našem viđenju kapaciteta drevnih ljudi nego što smo sad.
Moramo ih poštovati kao gospodare svog okružja
koji su postigli da im to okružje bude korisno tijekom tisuća godina.
S obzirom na prostranstvo džungle,
tko zna koliko još područja terre prete možda još nije otkriveno,
a što bi izvor tog čudesnog tla
moglo pomaknuti još dalje u prošlost.
Prijedlog koji iznosim
žestoko osporavaju mnogi arheolozi,
a to je da je naseljavanje i širenje ljudi u Amazoniji
bilo isplanirano.
Ali izgradnja i održavanje tih golemih naselja
zahtijevali su ogromne količine prirodnih resursa.
Ne samo hranu nego i nešto čega vjerojatno
nikad nije manjkalo u samoj Amazoniji.
Drva.
Amazonija je uistinu čudo prirodne raznolikosti.
Danas ovdje raste oko 390 milijarda stabala
i oko 16 000 vrsta.
Što ako vam kažem da je većina ove goleme džungle
krajnji rezultat namjerne kampanje
koju su poduzeli ljudi prije više tisuća godina?
Što ako vam kažem da je Amazonija možda posađena?
AMAZONIJA
Istraživači su potvrdili da tijekom ledenog doba
Amazonija nije bila gusta džungla nego travnjak s pokojim stablom.
Pretpostavili su da je planet koji se zagrijavao pogodovao rastu prašume.
No nedavno su arheobotaničari otkrili nešto neočekivano.
Pola prašume čini samo 1,4 % poznatih amazonskih vrsta stabala,
i to vrsta koje su, kako se ispostavlja, bile korisne ljudima.
Je li ovo rezultat dugotrajnog projekta pokrenutog prije više tisuća godina,
projekta koji će s vremenom procvjetati
u rasprostranjenu autohtonu amazonsku civilizaciju?
A ima i još nešto.
Kao i terra preta, većina tih korisnih stabala pronađena je
u blizini novootkrivenih drevnih gradova Amazonije.
Umjesto neprijateljske, opasne džungle koju mi zapadnjaci obično vidimo,
pretvarali su je u dom za milijune,
pretvarajući Amazoniju u vrt, mjesto koje služi ljudskim potrebama.
U 20. stoljeću
smatralo se da je zaleđe Amazonije bilo posve netaknuto.
Da ga ljudi nisu dirali.
I sad znamo da su mnoga stabla ovdje,
brazilski orah i mnoštvo palmi, polukultivirana,
pa čak i kultivirana i pripitomljena,
zbog čega se naše razumijevanje šume promijenio.
Ovo je znanstveni projekt koji je u Amazoniji u tijeku
već jako dugo.
Koliko točno?
Dodatno intrigira to
što je najstariji datum za uzgoj stabala
pronađenih u Amazoniji otprilike prije 10 800 godina.
To je blizu kraja ledenog doba,
točno u razdoblju kada vidimo slične napretke
u ljudskoj civilizaciji i inovacijama diljem svijeta.
Zbog toga se pitamo što ćemo još naći
u tom golemom prostranstvu Amazonske prašume
koja nije trebala biti ondje, a ipak, očito, postoji.
Kao što smo vidjeli u naprednoj obradi kamena drevnog Perua,
ti sofisticirani poljoprivredni projekti i naselja u Amazoniji
započeti prije više tisuća godina
pokazuju znanstvena dostignuća
koja su, u najmanju ruku, bila neočekivana tako davno.
Moramo potpuno preoblikovati svoje razumijevanje Amazonije.
Moramo na to gledati kao proizvod ljudske inteligencije i inicijative,
ljudske genijalnosti i ljudske namjere.
Najnevjerojatniji primjer amazonske tehnologije
može upućivati na neočekivan izvor sveg ovog naprednog znanja.
Vratio sam se u peruansku Amazoniju da doznam više.
Ovo je Iquitos, lučki grad smješten na križanju
gdje se u veliku rijeku ulijeva više pritoka.
Luka je možda novija,
ali ovo je područje tisućama godina
bilo središte ukorijenjene kulturne prakse,
korištenja ayahuasce.
Dr. Luis Eduardo Luna domorodački je antropolog
i vodeći stručnjak za ovaj drevni biljni lijek.
Vidio sam kako mnogi ljudi uzimaju ayahuascu
i zapanjuje me ono što doživljavaju,
katkad izvanredna putovanja na druge svjetove,
katkad se samo zagledaju u sebe
i nalaze načine rješavanja svojih problema.
Što im se događa?
Vidite važne promjene u životima?
Mnogi mi ljudi pišu, znate,
da im ta iskustva mijenjaju život,
posve mijenjaju njihovu perspektivu.
Korištenje ayahuasce nedavno je postalo popularno
u našem suvremenom društvu.
Ali za autohtono stanovništvo Amazonije taj napitak već dugo ima svetu moć.
Mnogi starosjedioci kažu
da uzimaju ayahuascu kako bi razumjeli pravila društva,
kako bi postali bolja ljudska bića.
Priprema ayahuasce domena je šamana iscjelitelja ili curandera.
Poput don Francisca Montesa Shune iz naroda Kapanawa,
koji mora ispuhavati dim drevne vrste duhana
poznate kao mapacho za pročišćavanje obreda.
Na jeziku Capanahua ja sam Shamorin Kyashi Piary.
Shamorin Kyashi Piary znači „Anđeo džungle”.
Dolazim iz loze iscjelitelja.
Osjećam povezanost sa svim svojim precima,
sa svojom bakom, svojom prabakom, cijelom obitelji.
Povezani smo i osjećamo bliskost sa svime što ima veze s Amazonijom.
Kako istraživanje napreduje, gomilaju se dokazi
da ayahuasca može biti ljekovita.
Kad se kuha, sama loza ima snažna ljekovita svojstva
zahvaljujući molekuli koju sadrži, u znanosti poznatoj kao harmin.
Provedene su studije koje upućuju na neurogenezu,
znate, da harmin proizvodi nove neurone,
čak i nove beta-stanice gušterače.
Možda i nove stanice ligamenata, i tako dalje.
Harmin u lozi možda je medicinsko čudo,
ali ne izaziva vizionarsko stanje.
To se događa samo u kombinaciji s lišćem nekih drugih biljaka
autohtonih u Amazoniji, poput ove zvane chaliponga,
koja sadrži psihoaktivnu kemikaliju u srcu ayahuasce,
DMT, što je kratica za dimetiltriptamin.
Smatra se da je DMT jedan od najsnažnijih psihodelika.
Studije su potvrdile da ne izaziva ovisnost
i može imati terapeutska svojstva
kad se daje u kontroliranim dozama i okolnostima.
Otkrivamo da zajedno s razgovornom terapijom
može uvelike pomoći u okončavanju
dugotrajnih nepovratnih stanja.
Ali postoji samo jedan problem.
DMT nije oralno aktivan
jer ga enzimi u crijevima obično unište pri samom doticaju.
I upravo ovdje
šamanska znanost Amazonije nudi
nevjerojatno rješenje.
Događa se to da harmin iz loze
sprječava uništenje DMT-a u crijevima,
tako da DMT može proći krvno-moždanu barijeru
i ući u receptore mozga.
To stvara vizije, znate, DMT.
Posljedice?
Od desetaka tisuća biljnih vrsta Amazonije,
samo kombinacija loze ayahuasce s lišćem biljke koja sadrži DMT
proizvodi vrlo cijenjene vizionarske učinke.
Imamo dvije biljke koje same po sebi nisu psihoaktivne,
no postaju psihoaktivne kad se kuhaju zajedno
tijekom pripreme ayahuasce.
Metoda pokušaja i pogrešaka
mogla je uključivati stoljeća ili tisućljeća eksperimentiranja.
Mislim da imamo zagonetku. Kako su došli do ovog otkrića?
Meni to izgleda kao znanstveni projekt.
Da, i jest. Apsolutno.
Temelji se na iskustvu, na promatranju.
Temelji se na stalnom eksperimentiranju itd.
-Tisućama godina? -Da, točno.
Ova tradicija seže tisućama godina u prošlost.
Mislim, ne znamo. Dvije tisuće, tri tisuće godina…
Imamo dokaze znanosti u Amazoniji,
znanja koje su domorodački šamani prikupljali i prenosili
generacijama, tisućama godina, o biljkama i svojstvima biljaka
i kako se mogu pomiješati za postizanje željenih učinaka.
Tijekom obreda ayahuasce, šaman priziva vizije
pjevajući ikaro, pjesmu snage.
Ali šaman je samo vođa obreda.
Sama biljka smatra se učiteljem.
Kad uzmeš ayahuascu,
moraš pripremiti pitanje.
Ona će ti dati odgovor.
Moć psihodelika da postignu dublju mudrost
nije ograničena na Amazoniju.
Vidimo to u brojnim svjetskim drevnim i duboko poštovanim kulturama.
Sad je jasno da su ono što danas nazivamo psihodelicima
prigrlili diljem drevnoga svijeta.
U drevnoj Grčkoj Sokrat i Platon pisali su o intelektualnim otkrićima
nakon obrednog uzimanja halucinogenog napitka.
Hijeroglifi iz Egipta upućuju na to da su gutali latice
psihoaktivnog plavog lopoča kako bi komunicirali s bogovima.
I u vedskim žrtvovanjima drevne Indije
svećenici koji se žele povezati s bogovima
pili su vizionarski napitak poznat kao soma.
Činjenica da su ta izmijenjena stanja svijesti bila prihvaćena
tijekom prapovijesti i povijesti
govori nam da su izrazito važna za ljudsko iskustvo.
Mislim da nećemo moći razumjeti drevni svijet
ako ne razmotrimo psihodelike.
Što mislite o tome koliko je ayahuasca stara?
Eksperimentirali su s njom tisućama godina.
Možda je i starija.
-Čini mi se drevnom. -Da.
Ovo je izvanredna zagonetka.
Vjerujem da složena znanost ayahuasce seže
mnogo dalje nego što itko misli.
I postoje dokazi za to.
Prijevod titlova: Željko Radić