Idet man går inn i Månetempelet…
…blir man møtt av en slange ved inngangen.
Hogd inn i steinveggen.
Den glinsende kroppen virker nesten levende.
Det er ikke lett, for det vil si at steinen ble hogd vekk
så bare dette slangerelieffet ble igjen.
Når du går lenger inn i tunnelen, dukker flere gåtefulle ting opp,
alle skulptert fra den levende steinen.
Det har en unik atmosfære.
Støvfnugg glitrer i lyset som skinner ned
fra hullet i taket
og ned på en helt flat struktur. Åpenbart et menneskeverk.
Steinplinten er i likhet med slangen formet av selve steinen
og belyst av sprekken over,
som gir tilgang til sollys og måneskinn.
Kjent i området som Månetempelet, og kanskje mer autentisk
som Amaru Markawasi, Slangens hus,
har denne nifse steinhulen en mektig tilstedeværelse.
Det antas at inkaene brukte dette rommet til fruktbarhetsritualer,
der de håpefulle etterlot offergaver til månegudinnen
Mama Quilla, Viracochas datter.
Stedets stillhet, kulden, roen innvendig,
alt dette fokuserte sinnet på en måte som jeg mener
må ha vært hensiktsmessig designet, ikke oppnådd tilfeldig.
De som hogde ut dette kammeret, var visst ikke de samme
som bygde de mer prangende gullbelagte templene
som inkaene var berømte for.
Det er som om inkaene bygde ytterveggene for å markere
og dermed respektere noe de fant, ikke noe de skapte.
Ser vi på arbeidet til noen andre,
en eldre kultur som kunne forme stein på utrolige måter?
OLDTIDENS APOKALYPSE - AMERIKA
KAPITTEL IV
Jeg er på en åsside over Cusco i Peru
og undersøker en muligens urgammel teknikk for å forme stein,
kjent som Hanan Pacha.
Vi har en gåte i flere lag, og for å løse den gåten
må vi se på de ulike arkitekturstilene
som noen ganger fins på samme gate.
Andre steder i verden
ville dette vært bevis på ulike kulturers håndverk.
Midt mellom Månetempelet og Sacsayhuamans enorme megalitter
ligger enda et av den hellige dalens viktigste steder.
Det ser ut til å benytte den samme eldre steinformingsteknikken.
Q'enqo.
Quechua-navnet betyr "labyrint".
Idet jeg begynner å utforske, skjønner jeg hvorfor.
Når man foretar en reise inn i det,
fører en svingete vei deg gjennom og får deg til å selvreflektere.
Q'enqo er til syvende og sist et sted der individet er alene,
omgitt av den mystiske atmosfæren,
omgitt av stillhet.
Det er et komplekst nettverk av skulpterte tunneler…
…underjordiske gallerier…
…og noe som ser ut til å være altere som er hogd ut av grunnfjellet.
Alt fører tilsynelatende til et sentralt amfiteater.
Der møter Jesus Gamarra meg igjen for å dele sin ekspertise.
Sto inkaene selv bak noe av arbeidet som vi ser i Q'enqo Chico?
Nei.
Selv om det fins noen tegn til at inkaene var her,
som små steiner og gjørmefuger,
er de alltid respektfullt bygd over Hanan Pacha-formene.
Den aktes med stor hengivenhet,
og dette gjøres ved å omringe den
med veldig presise og respektfulle strukturer.
Eldgamle steinformer omringet av mer rudimentært arbeid,
som det jeg så utenfor Månetempelet.
Det er en sammenstilling av stiler
som vi finner på mange av Perus helligste steder.
Som på Machu Picchu. Den glatt skulpterte seremonielle Intihuatana-steinen
som igjen ser ut til å være omringet av senere inkastrukturer.
Kanskje for å hedre og respektere helligdommen.
Dette kan forklare blandingen av steinarbeid vi ser
både i Cuscos murer og i Sacsayhuaman,
der det Jesus Gamarra identifiserer som senere blokker er lagt over og rundt
de kanskje mye eldre og glatt formede steinene.
Uansett når blokkene ble formet,
er spørsmålet likevel hvordan.
Kan dette være avtrykkene til en tapt forhistorisk teknologi?
Jesus' forskerkollega Jan Peter de Jong mener det fins spor
i Sacsayhuaman som forklarer hvordan steinen så dyktig ble formet.
Jan, du har tatt meg med til denne smale tunnelen
med glinsende vegger. Hva heter dette stedet?
De kaller den Chincana Chica.
Det betyr "stedet der man går seg vill".
Vi ser på naturlig berggrunn,
men tunnelen er et resultat av menneskearbeid.
Er det karakteristisk for den eldste byggestilen her,
at de jobber med berggrunnen og former den?
En av Hanan Pacha-stilens kjennetegn
er at steinen modifiseres med en formteknologi.
Man ser at de har jobbet med den som om den var myk,
for alt mulig ble presset inn i steinen.
Formteknologi vil altså si at man myker opp steinen
og presser formen inn i steinen?
Vi tror steinene var myke da byggingen foregikk.
Men hvordan myket de dem opp?
Jan mener veggene i denne tunnelen er nøkkelen til gåten.
Inni denne tunnelen ser vi mye gjenspeiling.
Jeg ser den skinne som en metallglans.
Tar du på den, er den veldig glatt.
Vi tror den ble varmebehandlet,
og at varmen skapte et lag på steinen.
Derfor glinser den sånn.
Geologer kaller denne effekten forglassing.
Vet du hvor varmt det måtte være?
Forglassing betyr "å gjøre til glass".
Det vil si at man trenger 1 400 grader celsius.
Som er en kolossal mengde varme.
Ja. Vi vet ikke hvordan, men vi vet at de gjorde det.
Når man ser nøye, må man spørre seg selv:
"Er varmekilden forklaringen bak det sammensmeltede utseendet
til megalittene i Sacsayhuaman?"
Skeptikere vil med en gang si at glansen i tunnelen
ble forårsaket av folks berøring av veggene. Din reaksjon på det?
Mange sier: "Ja, så klart.
Det er på grunn av alle hendene som har passert gjennom tunnelen."
Men man ser det også på taket og hele tunnelveggen.
Så det er ikke logisk å si at de har rørt alle de stedene samtidig.
Hva med argumentet for at det var vulkansk aktivitet?
Vi har ingen vulkaner her.
-Ok. -Så det er ikke en logisk forklaring.
For Jan er den eneste mulige forklaringen
at vi ser på resultatet av en gammel vitenskapelig prosess,
en som ble perfeksjonert av en sivilisasjon før inkaene.
Det ble gjort langt tilbake i fortiden av oldtidsmennesker.
Vi vet ikke akkurat hvilken teknologi de brukte.
Når jeg ser på Sacsayhuaman,
ser jeg avtrykk etter en tapt teknologi.
En tapt steinarbeidsvitenskap.
En vitenskap vi ikke mestrer i dag,
som vi ikke har teknologien til å reprodusere.
Nøyaktig hva teknologien var, forblir et mysterium.
Men Jesus Gamarra tror den ekstreme varmen
som gjorde at steinen kunne mykes opp og formes,
også styrket og herdet den da den stivnet.
Når jeg ser meg rundt, er de ekstremt gamle,
men steinene ser moderne ut.
Hvordan forstår du det vi ser foran oss?
Bare delene som er bearbeidet med varme og former
er bevart uten å ha blitt ødelagt.
Resten av steinen ser grov ut.
Det er effekten av erosjon.
Hva er din forklaring på det vi ser på her?
Det er mye mystisk som vi ikke kan forklare
fordi dette er deler av en stor historisk fortid
som fant sted for tusenvis av år siden.
Noen ganger må vi bare akseptere
at vi ser på en umulig ingeniøroppgave.
Umulig i våre termer.
Det krever at vi er mer åpensinnede
i vårt syn på urfolket enn vi er nå.
Ifølge lokale fortellinger nedtegnet av conquistadorene,
var de avanserte steinhoggingsteknikkene
en del av en kunnskapsarv
fra Andesfjellenes skapergud Viracocha…
…som lot steiner fortæres av ild
og bli lette som fjær, for så å sveve på plass.
Det høres ut som teorien om ekstrem varme.
Derfor er jeg interessert i urfolkstradisjoner
som forteller at steinene ble smeltet eller støpt sammen.
La oss holde ører og øyne åpne for sånne muligheter.
Dette beviset på uforklarlige teknologier
fins overalt i høylandet i oldtidens Peru.
Men fins det bevis på vitenskapelige oldtidsbragder
på den andre siden av Andesfjellene
som vi også har oversett i Amazonas-regnskogen?
AMAZONAS - NORDØST-PERU
At de områdene ikke er attraktive bosteder for mennesker i dag,
betyr ikke at de ikke var attraktive før.
Undersøkelsene som gjøres,
avslører bevis på at det fins store hemmeligheter i Amazonas.
Vi vet nå at bevis for at mennesker bodde i Amazonas
går minst 25 000 år tilbake.
Det åpner plutselig en mye større tidsramme
for en tapt sivilisasjon.
Undersøkelser rundt muligheten
for å skape sivilisasjoner går mye dypere og lengre.
Det ser ut til at de første europeerne som navigerte gjennom Amazonas i 1542,
kan ha fått et glimt av etterkommerne
til en sånn sivilisasjon da de passerte i nærheten.
Ekspedisjonen ble ledet av eventyreren Francisco de Orellana
og ble nedskrevet av en dominikansk munk.
Gaspar de Carvajal.
De Carvajals dagbok nevnte ikke
den endeløse, tilsynelatende ubebodde skogen vi ser i dag.
Presten beskrev at Amazonasbekkenet myldret av byer
bebodd av svært dyktige folk.
"En bosetning", skrev han, "strakk seg ubrutt rundt 20 km."
Det er lengden på Manhattan.
Men da europeiske misjonærer kom et århundre senere,
så de ingen sånne byer.
Så historikere avviste de Carvajals beretning som fiksjon,
funnet opp for å imponere monarkene
så de ville finansiere flere ekspedisjoner.
Men idet jungelen begynner å avsløre sine hemmeligheter,
begynner det å se ut til at rapportene var sanne.
Nye oppdagelser i Amazonas antyder
at det fantes en oldtidssivilisasjon her.
Ved bruk av LiDAR for se å gjennom løvverket i jungelen i Bolivia i 2019…
…så arkeologer forbløffende nok store menneskeskapte strukturer og veier.
Nyere forsking viser at det var store bosetninger der.
Som vi vet, fins det tradisjonelt sett tapte byer i Amazonas.
"Byer" er riktig ord for å beskrive disse bosetningene.
Basert på data og vår kunnskap om eksisterende landsbyer
har forskere en anelse om hvordan en av bosetningene, kjent som Cotoca,
kan ha sett ut.
Byen var nesten halvannen kilometer bred.
En hel metropol omgitt av kanaler og diker.
Noen førte innover til høye terrasser, kanskje for individuelle boliger.
Og i hjertet av byen lå en høy pyramidehaug,
trolig et seremonielt sted.
I tillegg så byen ut til å være forbundet
med minste tre lignende bosetninger med lange opphøyde veier.
Vi vet ikke mye om menneskene som bodde i denne byen.
Men vi vet at flere byer ligger gjemt under jungelen. Mange flere.
Arkeologer har funnet bevis
som avslører det de kaller en forsvunnet dal av gamle byer
skjult i Ecuadors Amazonas.
I vestlige Amazonas har arkeologer nylig oppdaget
det som ser ut til å være en gruppe bosetninger
forbundet av veier, så mye som 2 500 år gamle.
Som geoglyfene jeg så i Brasil.
Å skape store byer, skape geoglyfer i staten Acre.
Dette ble ikke ansett som mulig for jegere og sankere i Amazonas å gjøre.
Likevel var det åpenbart det.
Flere og flere av disse oldtidsbosetningene oppdages,
noe som antyder en utbredt Amazonas-sivilisasjon.
En som kan ha vært hjem til så mange som 20 millioner mennesker.
Det vi lærer nå, er at historien om Amazonas
ikke er som vi ble fortalt.
Kanskje de Carvajal var vitne til store bosetninger i 1542.
Men hvorfor så ikke europeerne som reiste nedover elven
over et århundre senere noe tegn til dem?
Det fins en ganske dyster forklaring.
Da spanjolene og portugiserne kom til Amerika,
tok de med seg en rekke sykdommer
som europeere hadde naturlig immunitet mot,
men ikke folkene i Amazonas.
Befolkningen her ville blitt tilintetgjort,
og regnskogen ville raskt ha vokst over bosetningene.
Men vi finner flere ekko av sivilisasjonen
i en myte om vestlige Amazonas fra tucano-folket.
Tucano-folket forteller at forfedrene deres
først ble brakt til området på et siviliserende oppdrag
i en slangekano som reiser langs hele Amazonas-systemet.
Legenden sier
at denne anakondakanoen ble styrt av et åndevesen
og satte fra seg en last med migranter.
Like etter kom solens guddommelige datter til jorden
med ild og verktøy som gaver, samt kunnskap om kunst og håndverk.
Hun og hennes overnaturlige kompanjonger forberedte jorden for menneskene
før de dro til sine utenomjordiske boliger.
Dette høres så veldig mye ut som historiene om siviliserende helter
som fortelles overalt
at jeg føler det er en del av samme mønster.
Temaene dukker stadig opp.
Et åndevesen som ankom med båt.
Akkurat som Quetzalcoatl i aztekerhistorien.
Eller Hotu Matu'a da han kom i land på Rapa Nui.
Eller Viracocha, som dukket opp fra Titicacasjøen
etter en tid med kaos.
Kan denne solens datter
og hennes oppmuntring til bosetninger i Amazonas være knyttet
til den tapte sivilisasjonen jeg har lett etter?
I de peruanske Andesfjellene skal Viracocha ha utført mirakler i stein.
Men her i Amazonas, hvor store utspring av stein er sjeldne,
er mindre slitesterke bygninger av tre og jord det vanligste.
Det er mindre tydelig hvordan de klarte å gjøre
dette tilsynelatende ugjestmilde stedet til sitt hjem.
Hvordan brødfødde de store befolkninger
på det vi lenge har ansett å være ufruktbar jord?
Om vi ikke fatter Amazonas-folkets evne til å brødfø millioner av mennesker,
vil vi aldri fatte sannheten om menneskehistorien som helhet.
Én forklaring er å finne i hjertet av brasilianske Amazonas nær Manaus.
Stigende opp fra Amazonas' jord
har en begravd hemmelighet nylig blitt oppdaget.
Bevis på en gammel vitenskap som forklarer
hvordan regnskogen brødfødde store, urbane befolkninger.
Angela Araujo er arkeolog
og spesialist på menneskers historiske forhold til planter.
Hun har nylig forsket på et mystisk fenomen.
Vanligvis er regnskogsjord ikke særlig fruktbar
eller egnet for jordbruk.
Men rundt bosetninger, gamle og moderne,
har forskere funnet noe forbløffende.
Selvregenererende jordflekker
de kaller terra preta, eller mørk jord fra Amazonas.
Her har vi jord som er mørk sammenlignet med jorden rundt.
Den inneholder mystisk og merkelig nok bakterier
som stadig formerer og fornyer seg
og fornyer jordens fruktbarhet. Det er en slags magisk jord.
Og denne superjorda har blitt funnet overalt i Amazonas
der det fins spor etter mennesker.
Jeg skal møte Angela ved en nylig oppdaget, gammel bosetning
for å se denne mørke jorden selv.
Når ble du først interessert i Amazonas' mørke jord?
ARKEOLOG
Nå for tiden bruker vi også denne jorden til jordbruk i området.
Plutselig støtte jeg på et samspill
mellom fortiden og disse befolkningene.
Jeg ville forstå hvorfor og hvordan
disse befolkningene var knyttet til en så mørk jord.
Blandet med de organiske elementene i jord av alle aldre, har forskere funnet
små keramikkskår.
Unektelig bevis på at mennesker var innblandet
i å skape denne spesielle jorden.
Og studier har funnet prøver som kan dateres 7 000 år tilbake.
Hvor store var befolkningene?
Det kan jeg ikke si, men det fins nedtegnelser som antyder
at det var minst rundt tre millioner mennesker
som bodde i Alto Rio Negro-området.
Tror du at oldtidsfolket med vilje og kløkt oppfant denne jorden?
Eller oppdaget de dens spesielle egenskaper helt tilfeldig?
Jeg tror ikke det var med vilje.
Jeg tror at med så mange i området
ble det produsert mye råtnende avfall som forårsaket disse fordelene.
Men det blir som med høna og egget.
Jeg ser et paradoks her.
På den ene siden sier vi
at det var veldig store befolkninger i Amazonas,
og at de skapte den mørke jorden med sin tilfeldige tilstedeværelse.
Men på den andre siden sier vi at naturlig Amazonas-jord
ikke er fruktbar nok til å brødfø store befolkninger.
Er det ikke sannsynlig at de store befolkningene ble muliggjort
av den svarte jorden?
Jeg tror det er mulig
at de innså at området var fruktbart,
men deres hensikt var ikke:
"Jeg dumper avfall for å gjødsle jorden og forbedre avlingsproduksjonen."
Forskingen fortsetter.
Men jeg synes dette virker tilsiktet
fordi terra preta fins overalt i Amazonas,
alltid i nærheten av forhistoriske bosetninger.
Vi må være mer åpensinnede
i vårt syn på urfolkets evner enn vi er nå.
Vi må anse dem som herrer over sine omgivelser,
som fikk omgivelsene til å jobbe for seg i løpet av flere tusen år.
Og med tanke på hvor enorm jungelen er,
vet vi ikke hvor mange flekker med terra preta kan ligge uoppdaget
og kan skyve opphavet til mirakeljorden
enda lenger tilbake i tid.
Det jeg foreslår her
og som bestrides av mange arkeologer,
er at befolkingen og spredningen av mennesker i Amazonas
var en planlagt affære.
Men å bygge og vedlikeholde de enorme bosetningene
ville ha krevd enorme mengder naturressurser.
Ikke bare matavlinger, men noe vi kan forestille oss
at aldri har vært mangelvare i Amazonas.
Tømmer.
Amazonas er virkelig et under av naturlig mangfold.
I dag fins det rundt 390 milliarder trær her,
bestående av rundt 16 000 arter.
Hva om jeg sa at det meste av denne jungelen
er sluttresultatet av en tilsiktet kampanje
utført av mennesker for tusenvis av år siden?
Hva om jeg sa at Amazonas kan ha blitt plantet?
Forskere har bekreftet at under istiden
var Amazonas ikke en tett jungel, men gressmark oppdelt av trær.
De antok at planetens oppvarming nørte opp under regnskogen vi ser i dag.
Men nylig avdekket arkeobotanikere noe uventet.
Halve skogen består av 1,4 % av treslagene vi kjenner i Amazonas,
akkurat de samme artene som er nyttige for mennesker.
Var dette resultatet av et prosjekt som ble startet for tusenvis av år siden?
Et prosjekt som til slutte ville blomstre
og bli en utbredt innfødt sivilisasjon i Amazonas?
Det er noe annet også.
Som med terra preta fins de fleste av disse trærne
i nærheten av de nyoppdagede oldtidsbyene i Amazonas.
I stedet for den fiendtlige, farlige jungelen som vi vestlige ser,
gjorde de den et hjemland for millioner,
gjorde Amazonas til en hage, et sted som dekket menneskers behov.
På 1900-tallet
trodde man at innlandet i Amazonas var helt urørt.
At mennesker ikke hadde rørt det. Nå vet vi at mange av trærne her,
paranøtt, mange palmer, er halvdyrkede
og til og med dyrkede og domestiserte.
Så vår forståelse av skogen har endret seg.
Dette er et vitenskapelig prosjekt som har pågått i veldig lang tid.
Nøyaktig hvor lenge?
Det interessante er at den eldste daterte tredyrkingen
funnet i Amazonas, fant sted for rundt 10 800 år siden.
Det er rundt slutten av istiden,
akkurat da vi ser lignende sprang fremover
i menneskelig sivilisasjon og innovasjon over hele verden.
Dette får oss til å lure på hva annet gjenstår å finne
i den enorme Amazonas-regnskogen,
som egentlig ikke skulle være der, men tydeligvis er der.
Som vi så med Perus avanserte steinarbeid,
ser disse landbruksprosjektene og bosetningene i Amazonas,
som begynte for tusenvis av år siden,
ut til å demonstrere vitenskapelige bragder
som mildt sagt er uventede så langt tilbake i tid.
Vi må omdefinere vår forståelse av Amazonas.
Vi må se det som et produkt av menneskers intelligens, initiativ,
oppfinnsomhet og hensikt.
Det mest forbløffende eksempelet på teknologi fra Amazonas
kan også peke mot en uventet kilde til all denne avanserte kunnskapen.
Jeg har dratt til Peru igjen for å lære mer.
Dette er Iquitos, en havneby ved et knutepunkt
der den store elven mates av flere sideelver.
Havnen er kanskje ung,
men denne regionen har i tusenvis av år
vært sentrum for en dypsindig kulturell praksis.
Bruken av ayahuasca.
Dr. Luis Eduardo Luna er urfolksantropolog
og ledende ekspert på denne eldgamle plantebaserte medisinen.
Jeg har sett mange ta ayahuasca
og er forbløffet av hva de opplever.
Noen ganger utrolige reiser til andre riker,
eller bare selvrefleksjon for å finne løsninger på egne problemer.
Hva ser du hende folk? Viktige endringer i livet deres?
Mange skriver til meg
og sier at opplevelsene var helt livsendrende,
fullstendig perspektivendrende.
Bruken av ayahuasca har nylig blitt populær
i vårt moderne samfunn.
Men for urbefolkningen i Amazonas har brygget lenge vært en hellig kraft.
Mange urfolk sier
at de tar ayahuasca for å forstå samfunnets regler,
bli bedre mennesker.
Det er helbredende sjamaner eller curanderos som lager ayahuascaen.
Som Don Francisco Montes Shuna fra kapanawa-folket,
som må blåse røyk fra en eldgammel tobakksart
kjent som mapacho for å rense ritualet.
På capanahua-språket heter jeg Shamorin Kyashi Piary.
Shamorin Kyashi Piary betyr "jungelens engel".
Fordi jeg stammer fra helbredere.
Jeg føler forbindelsen til alle mine forfedre.
Min bestemor, min oldemor, hele familien.
Vi er forbundet og føler forbindelsene til alt som har med Amazonas å gjøre.
Forsking har etter hvert funnet bevis
på at ayahuasca kan være bra for helsen.
Når den brygges, har lianen sterke helbredende egenskaper
takket være molekylet kjent som harmin.
Studier har tydet på nevrogenese,
at harminen produserer nye nevroner,
selv nye betaceller til bukspyttkjertelen.
Og kanskje nye celler for leddbåndene og så videre.
Harminen kan være et medisinsk mirakel…
…men den fører ikke til at man ser syner.
Det skjer bare når den blandes med bladene fra visse andre planter fra Amazonas.
Som denne, som kalles chaliponga.
Den inneholder det psykoaktive stoffet i kjernen av ayahuasca,
DMT, en forkortelse for dimetyltryptamin.
DMT regnes som et av de kraftigste psykedeliske stoffene.
Men studier har vist at det ikke er vanedannende
og kan ha terapeutiske egenskaper
når det gis i kontrollerte doser og omstendigheter.
Vi ser også at det sammen med samtaleterapi
kan være svært behjelpelig med å gjøre slutt
på vanskelige langtidslidelser.
Men det er bare ett problem.
DMT er ikke aktiveres ikke oralt
fordi enzymer i tarmen bryter det ned ved kontakt.
Det er her
Amazonas sjamanistiske vitenskap kommer inn i bildet
med en utrolig løsning.
Det som skjer, er at harminen i lianen
blokkerer nedbrytingen av DMT i tarmen,
så DMT-en krysser blod-hjerne-barrieren
og går inn i reseptorer i hjernen.
Det er den som skaper synene. DMT-en.
Resultatet?
Av titusenvis av plantearter i Amazonas
vil kun kombinasjonen av ayahuasca og blader fra en plante som inneholder DMT
føre til de høyt skattede synene.
Vi har to planter som ikke er psykoaktive på egen hånd,
men er psykoaktive når de tilberedes sammen
for å lage ayahuasca-brygget. Å gjøre det ved å prøve og feile
kunne tatt århundrer eller årtusener med eksperimentering.
Dette er en gåte. Hvordan kom de frem til oppdagelsen?
Det virker som et vitenskapelig prosjekt.
Det er det så absolutt.
Det er basert på erfaring og observasjon,
på eksperimenter, konstant eksperimentering og så videre.
-I tusenvis av år? -Ja, akkurat.
Denne tradisjonen er tusenvis av år gammel.
Vi vet ikke. To tusen, tre tusen år…
Vi får bevis på vitenskap i Amazonas,
kunnskap som sjamaner har samlet og latt gå i arv
i generasjoner, i tusenvis av år, om planter og deres egenskaper,
og hvordan de kan blandes for å skape en ønsket effekt.
Under en ayahuasca-seremoni påkaller sjamanen synene
ved å synge en ikaro, en maktsang.
Men sjamanen er bare seremonilederen.
Selve planten regnes som læreren.
Når du tar ayahuasca,
må du forberede et spørsmål.
Hun vil gi et svar.
Psykedeliske stoffers evne til å fremkalle visdom
fins ikke bare i Amazonas.
Vi ser det i mange av verdens eldste og mest respekterte kulturer.
Det er nå tydelig at det vi kaller psykedeliske stoffer,
ble omfavnet av hele verden i oldtiden.
I antikkens Hellas skrev Sokrates og Platon om intellektuelle gjennombrudd
etter å rituelt ha tatt et hallusinogent brygg.
Hieroglyfer fra Egypt antyder at de spiste kronblader
fra den psykoaktive blå vannliljen for å kommunisere med gudene.
Og i Indias vediske offerritualer
drakk prester som ønsket kontakt med gudene
en visjonær blanding kalt soma.
Det at endrede sinnstilstander har blitt omfavnet
gjennom forhistorien og historien,
forteller oss at de er viktige for den menneskelige opplevelsen.
Det er umulig å forstå oldtidens verden uten å ta hensyn til psykedeliske stoffer.
Hvor gammel mener du selv at ayahuascaen er?
De har blitt eksperimentert med i årtusener.
Den kan være mye eldre.
-Den føles urgammel. -Ja.
Dette er en ekstraordinær gåte.
Jeg tror den komplekse vitenskapen bak ayahuasca er mye eldre enn folk tror.
Og det fins bevis for det.
Tekst: Kristján J. K. Steinarsson