La intrarea în Templul Lunii…
te întâmpină un șarpe.
E săpat în peretele de piatră.
Trupul lui lucios pare aproape viu sub degete.
Nu e de colo.
Piatra a fost scobită,
lăsând șarpele în relief.
Pe măsură ce te afunzi în tunel, apar și alte forme enigmatice
sculptate în piatră.
Atmosfera este unică.
Fire de praf dansează în lumina cernută din tavan
peste o suprafață dreaptă, clar trecută prin mâna omului.
Soclul, asemenea șarpelui, este modelat direct în piatră.
Este luminat prin crăpătura tavanului, pe unde se strecoară și soarele, și luna.
Cunoscut pe plan local ca Templul Lunii,
dar, poate mai autentic, și ca Amarumarcahuasi, „Casa șarpelui”,
straniul adăpost săpat în piatră are o prezență puternică.
Se crede că incașii desfășurau aici ritualuri pentru fertilitate.
Credincioșii închinau ofrande zeiței lunii,
Mama Quilla, fiica lui Viracocha.
Liniștea locului, răcoarea și nemișcarea dinăuntru
ajută mintea să se concentreze.
Pare ceva deliberat, nu rodul întâmplării.
Această încăpere sacră nu pare săpată de ctitorii ostentativelor temple aurite
care le-au adus faimă incașilor.
Se pare că incașii au demarcat pios, prin ziduri exterioare,
ceva găsit, și nu creat de ei.
Avem dinainte opera altcuiva?
A unei culturi mai vechi, care modela fenomenal piatra?
ANTICA APOCALIPSĂ: AMERICILE
CAPITOLUL IV
Sunt pe un deal de lângă Cuzco, Peru.
Cercetez o tehnică de modelare a pietrei, posibil foarte veche,
cunoscută ca hanan pacha.
Misterul e multistratificat.
Ca să îl deslușim,
privim spre variile stiluri arhitectonice care își împart uneori aceeași stradă.
În altă parte a lumii,
acestea ar fi considerate lucrarea mai multor culturi.
Între Templul Lunii și megaliții de la Sacsayhuamán
se află alt sit important din Valea Sacră,
unde se întâlnește aceeași tehnică veche de modelare a pietrei.
Q'enqo.
Numele quechua se traduce prin „labirint”.
Explorând, îmi dau seama de ce.
Călătoria spre centru te poartă pe o cărare întortocheată,
care predispune la introspecție.
La Q'enqo, omul se găsește singur,
cufundat într-o atmosferă mistică,
pătruns de liniște.
E o rețea complexă de tunele sculptate…
galerii subterane…
și, aparent, altare săpate în piatră.
Totul pare să conducă la un amfiteatru central,
unde Jesus Gamarra îmi va împărtăși iar din cunoștințele sale.
Sunt incașii autorii lucrărilor de la Q'enqo Chico?
CERCETĂTOR ÎN DOMENIUL ARHEOLOGIEI
Nu.
Există mici porțiuni unde incașii sunt prezenți,
porțiuni cu pietre mici, lipite cu lut,
adăugate cu respect peste construcțiile hanan pacha.
E o formă de venerație duioasă,
manifestată prin înconjurarea
cu ziduri de piatră pline de grijă și respect.
Străvechi pietre sculptate, împrejmuite de zidării mai rudimentare,
cum am văzut lângă Templul Lunii.
Această juxtapunere de stiluri e prezentă în multe locuri sacre din Peru.
La Machu Picchu, bunăoară,
fin sculptata piatră ritualică Intihuatana
pare înconjurată de construcții incașe mai târzii,
poate pentru a cinsti locul sfânt.
Așa s-ar explica amestecul curios de tehnici
din zidurile orașului Cuzco și de la Sacsayhuamán,
unde blocuri mai recente, după Jesus Gamarra,
sunt adăugate deasupra și în jurul unor pietre mai vechi, fin sculptate.
Indiferent de când au fost sculptate, se pune întrebarea cum.
Să avem în față amprenta unei tehnologii preistorice dispărute?
Colegul de cercetare al lui Jesus, Jan Peter de Jong,
crede că la Sacsayhuamán există indicii despre cum au fost pietrele șlefuite.
Jan, m-ai adus într-un tunel strâmt, cu pereți lustruiți.
Cum se cheamă locul?
Aici i se spune Chicana Chica.
Înseamnă „locul unde te pierzi”.
Este rocă naturală,
dar tunelul este rodul muncii umane.
E tipică celui mai vechi stil de construcție de aici
șlefuirea rocii naturale?
O trăsătură a stilului hanan pacha e prelucrarea pietrei prin matrițare.
S-a lucrat cu piatra de parcă ar fi fost moale.
În ea au fost presate diverse lucruri.
Prin matrițare, vrei să spui înmuierea pietrei
și deformarea plastică prin apăsare?
Credem că pietrele erau moi în momentul construcției.
Dar cum au fost înmuiate?
Jan crede că pereții acestui tunel sunt cheia misterului.
În tunel se văd multe reflexii.
Sclipește cu un luciu metalic.
Dacă îl atingi, e foarte neted.
Credem că piatra a fost supusă la căldură, care a creat o pojghiță la suprafață.
De aceea sticlește.
Geologii numesc acest efect vitrificare.
De câtă căldură e nevoie?
A vitrifica înseamnă a transforma în sticlă.
E nevoie de 1.400 °C.
O temperatură colosală.
Da. Nu știm cum, dar știm că făceau asta.
Când te uiți îndeaproape, trebuie să te întrebi
dacă căldura este explicația aspectului specific de contopire
al uriașelor pietre de la Sacsayhuamán?
Scepticii ar spune imediat că efectul de luciu din tunel
e cauzat de frecarea oamenilor de pereți.
- Ce le răspunzi? - Mulți ar spune că e normal.
Luciul este dat de toate mâinile care au atins pereții tunelului.
Însă efectul e vizibil până sus, inclusiv pe tavan.
Nu e logic să spui că oamenii au frecat toată suprafața.
Altă teorie e că luciul se datorează activității vulcanice.
Aici nu sunt vulcani.
Explicația nu e logică.
Pentru Jan, singura explicație valabilă e
că luciul s-a obținut printr-un proces științific arhaic,
desăvârșit de o civilizație preincașă.
S-a făcut în trecutul îndepărtat de către oamenii străvechi.
Nu știm exact ce tehnologie au folosit.
Când mă uit la Sacsayhuamán,
văd amprenta unei tehnologii dispărute,
a unui meșteșug al pietrăriei,
a unei științe pe care nu o stăpânim azi,
pentru care ne lipsește tehnologia.
Natura exactă a tehnologiei rămâne un mister.
Jesus Gamarra crede că temperatura extremă la care a fost topită și modelată piatra
a întărit-o după răcire.
Deși pietrele din jur sunt străvechi, au un aspect foarte modern.
Cum înțelegi ce avem dinaintea ochilor?
Numai părțile prelucrate prin matrițare la temperaturi înalte
se păstrează intacte.
Restul suprafeței pare aspră, rugoasă,
supusă eroziunii intemperiilor.
Dumneata cum îți explici ce vedem aici?
Multe mistere nu pot fi explicate,
deoarece țin de un trecut măreț
din urmă cu milenii.
La un moment dat trebuie să recunoaștem
că ne confruntăm cu o lucrare de inginerie imposibilă.
Imposibilă în termenii noștri.
Este nevoie să ne lărgim orizontul
cu privire la oamenii arhaici.
Conform tradițiilor locale, consemnate de conchistadorii spanioli,
tehnicile avansate de pietrărie
țineau de o știință moștenită de la demiurgul Anzilor, Viracocha.
Acesta mistuia pietrele prin foc,
făcând bolovanii ușori ca niște fulgi plutitori.
Asta aduce cu teoria temperaturii extreme.
De asta mă interesează folclorul indigen,
unde se spune că pietrele erau sudate prin topire.
Să fim deschiși la asemenea posibilități.
Urmele acestor tehnologii inexplicabile
sunt numeroase în regiunile muntoase ale Perului.
Să existe dovezi ale realizărilor științifice antice
și de cealaltă parte a Anzilor?
Dovezi, de asemenea ignorate, în pădurea amazoniană?
BAZINUL AMAZONULUI NORD-ESTUL PERULUI
Doar fiindcă azi aceste zone nu sunt habitate atrăgătoare pentru om,
nu înseamnă că nu au fost atrăgătoare cândva.
Cercetările în curs scot la iveală dovezi că Amazonia ascunde mari taine.
Astăzi se știe că probele locuirii umane în vechea Amazonie
trimit în urmă cu cel puțin 25.000 de ani.
Asta lungește mult perioada în care putem să plasăm o civilizație dispărută.
Căutarea unor civilizații creatoare trebuie extinsă mult în trecut.
De fapt, se pare că primii europeni care au străbătut tot Amazonul în 1542
i-ar fi zărit pe urmașii unei atare civilizații cam prin zona asta.
Expediția condusă de aventurierul Francisco de Orellana
a fost consemnată de călugărul dominican Gaspar de Carvajal.
De Carvajal nu scria despre pădurea nesfârșită, aparent nelocuită, de azi.
În descrierea lui, bazinul Amazonului forfotea de orașe,
locuite de popoare iscusite.
„O așezare”, scria el, „se întindea pe 20 km.”
Atât e lungimea insulei Manhattan.
Dar misionarii europeni sosiți un secol mai târziu
nu au văzut astfel de orașe.
Istoricii au catalogat relatarea lui De Carvajal drept scorneală,
menită să impresioneze coroana spaniolă, astfel încât să mai finanțeze expediții.
Dar, pe măsură ce jungla nesfârșită își dezvăluie secretele,
s-ar părea că relatarea era adevărată.
Descoperirile recente sugerează că a existat o civilizație antică aici.
Iscodind cu ajutorul unei drone LiDAR deasa junglă boliviană în 2019…
LLANOS DE MOXOS, NORDUL BOLIVIEI
…arheologii au descoperit surprinși edificii și drumuri construite de om.
Ultimele cercetări ne dezvăluie așezări întinse.
În bazinul Amazonului există o tradiție a orașelor pierdute.
„Orașe” e cuvântul potrivit pentru descrierea acestor așezări.
Pe baza datelor și a ce se știe despre satele amazoniene,
cercetătorii au construit imaginea uneia dintre aceste așezări, Cotoca.
Orașul avea circa 1,5 km lățime.
O întreagă metropolă, înconjurată de canale și diguri circulabile.
Unele duceau spre terase înălțate, poate pentru locuințe individuale.
Iar în inima orașului se înălța o movilă piramidală,
probabil un centru de ceremonii.
Mai mult, orașul părea conectat cu cel puțin alte trei așezări similare
prin drumuri kilometrice supraînălțate.
Nu știm multe despre locuitorii orașului.
Știm însă că sub coronamentul junglei
se mai află foarte multe orașe.
VALEA UPANO, ECUADOR
Arheologii au refăcut pe baza probelor
o „vale cu orașe antice dispărute”, ascunse în Amazonia ecuadoriană.
ORAȘE REGĂSITE ÎN AMAZON
În vestul Amazonului,
arheologii au descoperit recent un grup mare de așezări,
conectate prin drumuri,
datând de acum 2.500 de ani,
precum geoglifele văzute în Brazilia.
Să creeze orașe mari și geoglifele din statul Acre
nu se considera a fi în puterea vânători-culegătorilor din Amazon.
Dar în mod cert a fost.
Se descoperă tot mai multe așezări antice,
ceea ce indică o civilizație amazoniană foarte întinsă,
cu până la 20.000.000 de membri.
Ne dăm seama că istoria Amazonului nu este așa cum ni s-a spus.
Poate De Carvajal a văzut așezări mari în 1542.
Totuși, de ce nu le-au văzut și europenii care au navigat pe fluviu după un secol?
Există o explicație sumbră.
Când au venit în Americi, spaniolii și portughezii au adus boli
la care europenii aveau imunitate naturală,
pe când amazonienii, nu.
Băștinașii ar fi fost nimiciți,
pădurea tropicală înghițindu-le rapid așezările.
Ecouri ale acelei civilizații se găsesc
într-un mit al tribului tucano din vestul Amazoniei.
Povestea originilor narează că strămoșii tucano au ajuns în zonă
într-o misiune civilizatoare, într-o canoe din piele de șarpe,
care străbate toată lungimea Amazonului.
Legenda spune
că barca din piele de anaconda era cârmită de un duh
și transporta emigranți.
Curând după aceea, fiica divină a Soarelui a venit pe pământ,
aducând în dar foc și unelte, artele și meșteșugurile.
Ea și asociații ei supranaturali au pregătit pământul pentru oameni,
retrăgându-se apoi pe tărâmul de dincolo.
Seamănă mult cu poveștile cu eroi civilizatori spuse în toată lumea.
Cred că ține de același model.
Temele acestea tot apar.
Un duh venit cu barca…
asemenea lui Quetzalcoatl din folclorul aztec,
a lui Hotu Matu'a, poposit pe Rapa Nui…
și a lui Viracocha, răsărit din lacul Titicaca
după o perioadă de haos.
Să aibă legătură această fiică a Soarelui și misiunea ei de a popula Amazonia
cu civilizația dispărută pe care o tot caut?
În Anzii peruvieni, Viracocha ar fi făcut minuni cu piatra.
În Amazonia, unde formațiunile stâncoase sunt rare,
predomină construcțiile din lemn și lut, materiale mai puțin durabile.
E mai puțin clar cum au reușit să trăiască în acest loc mai puțin primitor.
Cum au hrănit o populație atât de numeroasă
din roadele unui pământ considerat infertil multă vreme?
Dacă nu înțelegem cum au putut amazonienii să hrănească milioane de guri,
atunci nu vom înțelege adevărul despre întreaga poveste a omului.
O explicație poate fi găsită în inima Amazoniei braziliene, lângă Manaus.
Din solul Amazoniei a ieșit de curând la lumină un secret îndelung îngropat.
Dovada unei științe străvechi care explică
cum a hrănit pădurea tropicală populații urbane mari.
Angela Araújo e arheologă,
expertă în relația istorică a omului cu plantele.
În ultima vreme și-a axat studiile pe un fenomen misterios.
În mod normal, solul pădurilor tropicale nu sunt deosebit de fertile
sau potrivite pentru agricultură.
Dar, în jurul așezărilor, antice și moderne,
cercetătorii au găsit ceva uluitor.
Terenuri regenerabile.
Terra preta sau sol negru amazonian.
Acest sol este mai închis la culoare decât solurile din jur.
În mod misterios și ciudat, conține bacterii,
care se reproduc și se reînnoiesc,
reînnoind fertilitatea solului.
E un fel de pământ magic.
Acest sol rodnic se găsește în tot bazinul Amazonului,
oriunde există urme omenești.
Merg la o așezare recent descoperită, să văd cu ochii mei pământul negru.
De când ai un interes special pentru pământul negru amazonian?
Azi folosim acest sol și în agricultura regională.
Am descoperit dintr-odată o interacțiune
între trecut și aceste popoare.
Voiam să înțeleg de ce și cum
erau aceste popoare conectate cu un pământ atât de negru.
Cercetătorii au găsit printre elementele organice
din orice petic de pământ negru, oricât de vechi,
cioburi de ceramică,
dovadă de netăgăduit că omul a contribuit la generarea acestui sol special.
La analiză a reieșit că unele fragmente sunt vechi de cel puțin 7.000 de ani.
Cât de numeroase erau popoarele?
Nu pot spune sigur, dar există indicii
că existau cel puțin 3.000.000 de persoane
doar în regiunea Alto Rio Negro.
Crezi că anticii au inventat acest sol dinadins, cu istețime?
Sau i-au descoperit din întâmplare proprietățile deosebite?
Nu cred că a fost intenționat.
Cred că, fiind foarte mulți locuitori în această zonă,
se producea mult gunoi benefic.
Dar ce a fost mai întâi?
Eu văd aici un paradox.
Pe de o parte, spunem că existau populații numeroase în bazinul Amazonului
și că pământul negru e un produs accidental al prezenței lor.
Pe de altă parte, spunem că solurile naturale amazoniene
nu sunt destul de fertile pentru a susține populații numeroase.
Să fi fost posibile populațiile numeroase tocmai datorită pământului negru?
Cred că este posibil
să își fi dat seama că solul era fertil,
dar că intenția lor nu era:
„Împrăștii gunoi ca să fertilizez solul și să îmi sporesc recolta.”
Cercetările continuă.
Mie intenția mi se pare clară,
întrucât terra preta se găsește în tot bazinul Amazonului,
mereu în apropierea așezărilor preistorice.
Trebuie să fim mai deschiși
cu privire la aptitudinile oamenilor din străvechime.
Să îi considerăm stăpâni ai mediului,
smulgându-i beneficii de-a lungul a mii de ani.
Jungla este imensă.
Cine știe câte terenuri cu terra preta rămân nedescoperite?
Originea acestui sol miraculos ar putea fi și mai veche.
Teza pe care o avansez,
contestată vehement de mulți arheologi,
este că stabilirea și răspândirea oamenilor în bazinul Amazonului
a fost organizată.
Dar construirea și întreținerea acelor așezări vaste
ar fi necesitat cantități uriașe de resurse naturale.
Nu doar alimente,
dar și ceva ce nu ne putem închipui că ar putea lipsi din Amazon.
Lemn.
Amazonul e o adevărate minune a diversității naturale.
Astăzi sunt aici 390 de miliarde de copaci,
din 16.000 de specii.
Dacă v-aș spune că mare parte din junglă
este rezultatul unei campanii deliberate,
întreprinse de oameni în urmă cu mii de ani?
Dacă vă spun că Amazonul a fost plantat?
Cercetătorii au confirmat că, în era glaciară,
bazinul Amazonului nu era junglă deasă, ci luncă presărată cu copaci.
S-a presupus că încălzirea planetei a hrănit pădurea întinsă de azi.
Dar, recent, arheobotaniștii au descoperit ceva neașteptat.
Jumătate din pădure e alcătuită din doar 1,4% dintre speciile cunoscute,
tocmai acele specii folositoare omului.
Să fie rezultatul unui proiect de durată, inițiat în urmă cu mii de ani?
Un proiect care să fi înflorit
într-o civilizație amazoniană indigenă larg răspândită?
Și mai e ceva.
La fel ca terra preta,
mulți dintre acești copaci utili se găsesc pe lângă anticele orașe amazoniene.
Jungla ostilă, plină de pericole, pe care o văd vesticii,
devenea sălașul a milioane de oameni,
ce transformau bazinul Amazonului într-o grădină care le slujea nevoile.
În secolul XX se credea că centrul Amazoniei era virgin,
că oamenii nu interveniseră.
Acum știm că mulți copaci,
nucul brazilian, mulți palmieri,
sunt semicultivate, ba chiar cultivate și domesticite.
S-a schimbat felul cum înțelegem pădurea.
Este un proiect științific aflat în desfășurare de foarte mult timp.
De cât timp, mai exact?
Cu adevărat interesant
este că data cea mai timpurie de cultivare este din urmă cu 10.800 de ani.
Asta vine pe la sfârșitul erei glaciare, exact în perioada
când se văd progrese ale civilizației și inovații umane pe cuprinsul globului.
Asta ne face să întrebăm ce mai este de găsit
în imensitatea pădurii amazoniene
care nu ar fi trebuit să existe, dar totuși există.
Cum am văzut la zidăria avansată din vechiul Peru,
aceste proiecte agricole și așezări complexe din Amazonia,
începute cu mii de ani în urmă,
par să dovedească realizări științifice de demult cel puțin neașteptate.
Trebuie să înțelegem bazinul Amazonului printr-o prismă cu totul nouă,
să îl vedem ca un produs al inteligenței, inițiativei,
ingeniozității și intenției umane.
Cel mai uimitor exemplu de tehnologie amazoniană
trimite la o sursă neașteptată de cunoștințe avansate.
M-am întors în Amazonia peruviană ca să aflu mai multe.
Portul Iquitos se află la confluența marelui fluviu cu mai mulți afluenți.
Portul este nou,
dar de mii de ani regiunea este centrul unei practici culturale profunde:
consumul de ayahuasca.
Doctorul în antropologie Luis Eduardo Luna
este specialist în această doctorie din plante.
Am văzut mulți oameni luând ayahuasca.
Sunt uluit de trăirilor lor:
uneori incursiuni fabuloase pe alte tărâmuri,
alteori, doar scrutări interioare,
găsirea unor rezolvări la problemele personale.
- Vezi schimbări majore în viața lor? - Îmi scrie multă lume.
Experiențele respective le-au schimbat viața,
le-au schimbat total perspectiva.
Consumul de ayahuasca s-a răspândit în societatea noastră contemporană.
Dar indigenii din Amazon consideră de mult că fiertura conține o putere sacră.
Mulți indigeni spun că iau ayahuasca dorind să înțeleagă normele societății,
să devină oameni mai buni.
Prepararea ayahuascăi este domeniul șamanilor vraci, curanderos.
Ca don Francisco Montes Shuna, din tribul kapanawa,
care suflă fumul unei specii străvechi de tutun, mapacho,
pentru purificarea ritualului.
În limba kapanawa, numele meu este Shamorin Kyashi Piary.
Shamorin Kyashi Piary înseamnă „îngerul selvei”.
Sunt din neam de vraci.
Simt legătura cu toți strămoșii mei,
cu bunica, cu străbunica, cu toată familia.
Suntem conectați și simțim legăturile cu tot ce înseamnă Amazonia.
Studiile în curs generează dovezi că ayahuasca are beneficii medicinale.
Fiartă, liana are proprietăți vindecătoare puternice,
date de o moleculă denumită științific harmină.
Studiile indică neurogeneza.
Harmina produce neuroni noi,
chiar și celule beta pancreatice noi.
Poate și celule noi pentru ligamente și tot așa.
Harima din liană e un miracol medicinal,
dar nu produce o stare vizionară.
Aceea apare când se combină cu frunzele altor plante indigene amazoniene,
precum charliponga,
care conține substanța psihoactivă din ayahuasca:
DMT, dimetiltriptamină.
DMT se consideră o substanță psihedelică dintre cele mai tari.
Studiile științifice au confirmat că nu dă dependență
și poate avea proprietăți terapeutice
când se administrează în doze și circumstanțe controlate.
Reiese că, însoțită de psihoterapie,
DMT ajută extrem de mult la vindecarea unor boli cronice grave.
Există însă o problemă.
Substanța nu e activă pe cale orală.
De obicei, enzimele din stomac o distrug pe loc.
Știința șamanică amazoniană a găsit o soluție remarcabilă.
Harmina din liană împiedică distrugerea substanței DMT în stomac.
DMT-ul va trece bariera hemato-encefalică și va ajunge la receptorii din creier.
DMT-ul produce viziunile.
Rezultatul?
Din zeci de mii de specii de plante amazoniene,
doar combinația dintre liana ayahuasca și frunzele unei plante care conține DMT
va produce râvnitul efect de clarviziune.
Avem două plante, care separat nu sunt psihoactive,
dar devin psihoactive fierte împreună, astfel obținându-se fiertura ayahuasca.
Să faci asta empiric, presupune secole sau milenii de încercări.
Ne confruntăm cu un mister. Cum s-a făcut descoperirea?
Aduce a proiect științific.
Da, absolut.
Se bazează pe experiență, pe observație.
Se bazează pe experiment constant și tot așa.
- Vreme de mii de ani? - Exact.
Este o tradiție milenară.
Nu știm dacă două mii, trei mii de ani…
Avem dovezi ale existenței științei în Amazonia.
Șamanii indigeni au dobândit și au transmis mai departe cunoștințe
de-a lungul generațiilor, de-a lungul a mii de ani,
despre proprietățile și amestecul plantelor pentru a obține efectul dorit.
În timpul ritualului cu ayahuasca, șamanul invocă viziunile
cântând un ikaro, un cântec puternic.
Dar șamanul este doar conducătorul ritualului.
Planta este considerată învățătoarea.
Când bei ayahuasca,
trebuie să știi ce vrei să o întrebi.
Ea îți va răspunde.
Atingerea înțelepciunii prin puterea psihedelicelor
nu e restrânsă la Amazon.
Vedem asta în culturile cele mai vechi și respectate.
Așa-numitele psihedelice de azi erau îmbrățișate în toată lumea antică.
În Grecia antică, Socrate și Platon scriau despre epifanii intelectuale
în urma consumului ritual al unei fierturi halucinogene.
Hieroglifele arată că egiptenii ingerau petale psihoactive de nufăr albastru
ca să comunice cu divinul.
Iar în sacrificiile vedice din India antică,
preoții care căutau legătura cu zeii
beau soma, un amestec inducător de viziuni.
Faptul că aceste stări modificate de conștiință au fost îmbrățișate
de-a lungul preistoriei și istoriei,
ne spune că erau foarte importante pentru trăirea omului.
Cred că nu putem înțelege lumea veche dacă nu luăm în calcul psihedelicele.
Cât de veche crezi că e ayahuasca?
Se fac experimente de mii de ani. Cine știe?
Ar putea fi mai veche.
- Mie mi se pare arhaică. - Da.
E un mister extraordinar.
Cred că știința complexă a ayahuascăi este mult mai veche decât se presupune.
Există dovezi.
Subtitrarea: Steliana Palade