Ayahuasca er en af Amazonas videnskabelige opfindelser.
En stærk bryg, der giver syner.
Den er afgørende for de indfødtes tro, og den er lovlig i Peru.
Jeg har selv haft mange oplevelser med ayahuasca under en shamans vejledning.
Jeg mener, at den har været anvendt længere, end nogen tror.
Især i lyset af den kunst, som den inspirerer.
Der opstår fantastiske syner.
Ni ud af ti gange fremstår de som geometriske mønstre.
Og efter disse første syner melder mange om møder med fantastiske væsener.
Nogle gange er de væsner en blanding af dyr og menneske.
De kaldes med et græsk ord teriantroper.
Terion betyder vilddyr og antropos menneske.
Det er væsner, man ofte møder.
Det, der fanger mig er beviset på, at brug af ayahuasca
og de syner, det fremkalder, ikke kun optræder i Amazonas,
men også mange andre oldtidssteder, jeg har udforsket i Sydamerika.
I Cusco anvendte inkaerne brygget ved menneskeofringer
for at bane offerets vej til det hinsides.
Deres mønstrede, figurfyldte kunst minder om moderne ayahuasca-inspireret kunst.
I Tiwanaku i Bolivia, fra før inka-tiden,
har forskere har betegnet det, den 1.500 år gamle statue holder,
som snusbakker til hallucinogene pulvere.
Meget af Tiwanakus keramik har geometriske mønstre
og fantastiske væsener, som nok er inspireret af psykedeliske syner.
Man kan se de samme syner gengivet i traditionel kunst fra Amazonas.
Jeg tænker på Tucano-folket,
som generelt maler på forgængelige materialer.
Malerierne, malocaerne, på fælleshusene.
Der er en sammenhæng her.
Tænk på Tucanoernes oprindelsesmyte, der omtaler deres store læremestre,
Solens datter og hendes ledsagere.
Interessant nok slutter historien ikke med disse mytiske heltes bortrejse.
Da de, ifølge myterne, havde sørget for, at jorden kunne brødføde folket,
åbnede disse guder en kommunikationskanal, som mennesker altid kunne benytte sig af.
Den kanal er det bryg, som vi i dag kender som ayahuasca.
Ordet ayahuasca betyder "sjælenes lian" på quechua, inkaerne sprog.
Men det blev anvendt før inkaerne.
Og så bliver denne meget gamle klippekunst virkelig interessant.
Disse klippemalerier fra det område i Amazonas, hvor Tucanoerne nu bor,
behandler de samme temaer, som vi ser i al ayahuasca-inspireret kunst.
Jeg kan ikke undgå at se de ens og forbundne mønstre.
Vi ser teriantropiske væsener, altså halvt dyr, halvt menneske.
Som her.
Vi ser geometriske mønstre. Vi ser slanger.
Det et utroligt mysterium.
De samme temaer dukker op igen og igen og igen.
Men disse billeder er ubestrideligt udført under sidste istid.
Det antyder, at ayahuasca blev anvendt for næsten 13.000 år siden.
-Det indtryk giver kunsten os jo. -Nemlig.
Hvis det er sandt, har det enorm betydning.
Det betyder, at folk i oldtidens Amazonas allerede mestrede ayahuascas kemi.
Helt tilbage i istiden.
Ancient Apocalypse AMERIKA
KAPITEL V
Geometrien og spiralmønstrene.
Det er et enestående aspekt ved den psykedeliske oplevelse.
De geometriske syn kan forklare et mysterium, vi stødte på
i begyndelsen af vores udforskning af Amerika.
De enorme geoglyffer, der dukker op af junglen i det sydvestlige Amazonas.
Gentagelsen af geometriske mønstre gør indtryk.
Vi finder det igen og igen, uanset om kunsten er moderne eller 13.000 år gammel.
Jeg gad vide, om disse geometriske volde også skyldtes påvirkning af ayahuasca.
Ja. Af ayahuasca eller andre euforiserende planter. For der er mange.
Bag enhver kultur, finder man en euforiserende plante af en art.
De geoglyffer synes at være et udtryk i tredimensionel form,
i enormt omfang, for netop den slags syner,
som er fremkaldt af indtagelse af et stof som ayahuasca,
hvor de første, man ser, er geometriske mønstre.
Jeg tror, vi ser et udtryk for samme idé i forskellige materialer.
Og hvis Amazonas' geoglyffer blev inspireret af synske oplevelser,
må vi spørge, hvor den inspiration ellers har været følt.
Og af en overbevisende årsag.
Disse voldværker minder meget om geometriske volde,
som ses i Nordamerika, i delstaten Ohio.
De kaldes Hopewell Ceremonial Earthworks.
De tilskrives en civilisation kendt som Hopewell-kulturen.
Den blomstrede ved De Store Søer for 2.000 år siden.
Enorme grøfter og volde i præcis geometrisk opstilling.
Man kunne virkelig overføre voldene fra i Amazonas
til voldene i Ohio eller omvendt.
Og dog synes de at være skabt af kulturer uden kontakt med hinanden.
Og her kan jeg ikke godtage tilfældigheder som forklaring.
Jeg mener, at når vi ser en idé dukke op igen og igen forskellige steder,
så ser vi på en arv af idéer,
som er blevet overleveret, og som dukker op i forskellige perioder.
Det er ideen, som er gammel.
Ikke nødvendigvis det bygningsværk, som vi betragter.
Modsat deres modstykke i Amazonas, hvor forskningen kun lige er begyndt…
…er voldene i Ohio er blevet studeret i mere end et århundrede.
Og vi ved, at de er mere end bare spændende geometriske former.
Mange af Ohios volde, som for eksempel Slangehøjen,
er tilpasset præcist efter solhverv og jævndøgn.
Men utroligt nok blev de i nogle tilfælde bygget, så de også stemte
med endnu mere komplekse månecyklusser.
Det er en af særhederne ved oldtidens verden,
at der var en meget stor interesse for det, der foregik på himlen.
De fantastiske astronomisk observationer blev udført af folk for 2.000 år siden.
Måske endda tidligere.
De kan også ses i andre nordamerikanske voldbyggerier.
Som i det tusind år gamle Cahokia
og det 3.000 år gamle Poverty Point.
Den er bevidst anbragt stik nord for et andet monument.
Nemlig Lower Jackson Mound, som er 5.000 år gammel.
Hvem ved hvilken astronomi, som er skjult
og blot venter på at blive opdaget i de nyfundne geoglyffer i Amazonas?
Der har været mennesker i Amerika i titusindvis af år.
Så vi bør være åbne for den mulighed, at de har haft tid
til at udvikle en kultur med viden om himlen, og udtrykke det i monumenter.
Kan denne astronomiske viden være bevis på,
at den glemte istidscivilisation, som jeg søger
efterlod en arv af viden i andre dele af Nordamerika?
2.100 km fra Ohio…
…i New Mexicos nordvestlige hjørne…
…står jeg i en kold ørken i stor højde. Her er plateauer og stejle klipper.
Badlands i det sydvestlige USA er rigt på barske ekstremer og smukke landskaber.
Det er gennemskåret af ældgamle kløfter med lodrette sandstensklipper.
Man skulle tro, at Badlands' øde omgivelser
ville være dårligt egnet til ethvert større byggeprojekt.
Både nu og i oldtiden.
Men der tager man fejl.
Denne kløft huser nogle af de vigtigste arkæologiske fund i Nordamerika.
Adskillige menneskeskabte bygningsværker er spredt på tværs af hele dalen.
Fra små fritstående kamre…
…til enorme såkaldte storhuse.
Det her er Chaco Canyon.
CHACO-CANYON i New Mexico
Trods mere end et århundredes forskning…
…er de gamle bygninger, vi ser her i Chaco Canyon, forblevet en gåde.
Deres oprindelse og endda deres funktion er stadig emne for debat.
I hjertet af mysteriet, midt i denne dal…
…ligger det mest imponerende hus af dem alle.
Anlægget hedder Pueblo Bonito, som betyder "smuk by".
Det er flere etager højt.
Og det er en labyrint af rum, gange…
…og store, runde, halvunderjordiske indhegninger.
Selv nu, århundreder efter at arbejdet her ophørte, er det et imponerende syn.
Pueblo Bonito er et enormt byggeprojekt.
Flere hundrede rum er kortlagt.
Mange er på mystisk vis bygget uden en indgang eller udgang.
Arkæologer har arbejdet her i årtier og gjorde mange vigtige fund.
Men det lader sig stadig ikke forklare.
Vi kan dog være sikre på, hvordan Pueblo Bonita så ud i sin tid.
Det var en stor halvcirkel.
Det havde lige mure, som vendte ud mod dalen.
Rektangulære bygninger var samlet langs den buede mur i fire etagers højde.
Det dannede op til 800 rum omkring et torv, der var delt af en midtermur.
På hver side lå flere runde, halvunderjordiske bygninger.
Hvem byggede det?
Og hvorfor alt det besvær med at opføre dette enestående bygningsværk?
Nathan Hatfield er officielt udpeget som Chaco Canyons fortolkningschef,
Han har studeret bygningerne i et årti.
Fortæl os om stedet her.
Denne bygning var den største bygning i Nordamerika
indtil midten af det 19. århundrede.
Arkæologer kunne ikke datere stenene.
Men ved at anvende årringsdatering på bygningens bjælker
kunne de kunne datere forskellige faser af byggeriet.
Det blev ikke bygget på én gang, men over et par århundreder.
Hvis vi ser på den ældste del af Pueblo Bonito, hvor er vi så i tid?
Det blev bygget omkring 850.
-Er det 850 e.v.t.? -Ja.
Og byggeriet stod på i mindst 200 år, måske endda lidt længere.
Det var før området blev beboet af vor tids puebloindianere.
Som hopi, zuni og acoma.
Pueblo Bonito blev bygget af dem, vi kalder puebloindianernes forfædre.
Af ukendte årsager valgte de Chaco Canyon som centrum for deres kultur.
Og Pueblo Bonito blev den største bygning i dette kulturcentrum.
Et kulturcentrum som udover Pueblo Bonito rummede flere andre storhuse.
Hvorfor opførte de alle disse bygninger her i Chaco Canyon?
Var her en fastboende befolkning?
Nej. Man fandt ikke spor af noget, der kunne brødføde en enorm befolkning.
Så hvis disse storhuse ikke var boliger, hvad var så formålet med dem?
I ruinerne fandt arkæologer over hundrede rituelle gravsteder.
Samt keramik med fantastiske geometriske mønstre.
Og andre genstande, som stammede fra steder tusinder af kilometer væk.
De gjorde sig store anstrengelser
for at skabe stedet som en slags verdenscentrum.
Det synes nu at stå klart, at det var centrum for pilgrimsfærder.
Folk kom alle vegne fra, draget af stedets magi.
Det er tydeligvis et helligt sted.
Så i det lys giver de runde bygninger, som ses her, pludselig mening.
Hopierne, efterkommere af de gamle puebloer, kalder de bygninger for kivaer.
Fortæl mig om kivaerne. Hvad mener du, at de var og er?
Man er enige om, at en kiva var et ceremonielt rum.
Der er visse fælles træk. Der er bænken.
I de større kivaer ser man små kældre.
De fleste har en form for brændeovn.
For hopi- og pueblo-folkene i dag er kivaen et åndelig og politisk rum,
hvor de samles om hellige ritualer.
Så det er stadig en kulturel tradition? Og de anvendes til ceremonier?
Ceremonier, der før og nu, omfatter brug af en særlig form for tobak.
I Utah, nord for Chaco, har arkæologer, der gransker et ældgammelt ildsted
fundet frø fra den hallucinogene art coyote-tobak.
En kulstof-14-analyse viste, at frøene er 12.300 år gamle.
Det viser, at mennesker brugte tobak her helt tilbage i istiden.
Sådanne hallucinogene planter har nok
stadig været i brug tusinder af år senere ved ceremonier her på Chaco.
Ligesom Amazonas' shamaner anvender ayahuasca.
Kan disse shamanistiske traditioner, som er adskilt af tusinder af kilometer,
være arven efter en ældre religion, som har afsat sig spor i Amerika?
For at udforske disse kivaers mysterier
er jeg på vej til klipperne en halv kilometer syd for Pueblo Bonito.
Her ligger den største kiva.
Casa Rinconada.
Casa Rinconada skiller sig ud fra de andre store kivaer i Chaco Canyon.
Inde i den sammensunkne indhegning ses T-formede porte, som er anbragt i væggene.
Disse åbninger vender næsten stik nord og syd.
Som tidsforkortede optagelser, der er taget lige over porten, viser,
drejer nattehimlen sig om Nordstjernen eller Polaris.
Der er noget sært velkendt ved Casa Rinconada.
Det minder mig om istidsbyggeriet Göbekli Tepe
i det fjerne Tyrkiet.
Der har sunkne, runde kiva-lignende kamre T-formede søjler.
De også rettet ind efter bestemte punkter på himlen.
Hvordan kunne disse gamle bygningsværker, der er vidt adskilt af geografi og tid,
have forbindelse med hinanden? Det er fristende at fundere over det.
Hopi-folkets oprindelsesmyte giver en mulig ledetråd.
Hopierne mener, at vi lever i den fjerde verden,
og at der har været tre tilsynekomster fra et underjordiske rige.
Hopi-legenden siger, at da de første levende væsner var skabt,
befalede Solånden sin budbringer, Edderkoppekvinden,
at lede disse væsner gennem de første to verdener.
I den tredje verden lærte hun mennesker at væver og lave keramik.
Og at skelne godt fra ondt.
Men nogle valgte det onde.
Den vrede Solånd befalede de gode mennesker at drage videre.
De besteg et siv til en åbning i himlen.
Der hjalp Edderkoppekvinden dem ind i deres nye hjem.
Nemlig den fjerde verden, hvor deres efterkommere stadig bor.
Hopierne betragter et sært geologisk fænomen i Grand Canyon som helligt.
De mener, at det er mytens udgangspunkt.
De kalder det Sipapu.
Ingen må nærme sig stedet, men det gengives symbolsk blandt hopierne.
I pueblo-kulturen er der et hul i gulvet i kivaerne, og det kaldes sipapu.
Det anses som det sted, hvorfra de gamle dukkede op fra en tidligere verden,
som var blevet ødelagt, og ført ind i den verden, vi lever i.
Her vil jeg drage en sammenligning, som kan synes langt ude.
Jeg spekulerer bare på, om det hele går tilbage til en tid,
hvor det var nødvendigt for mennesker at søge ly under jorden.
Og vi ved, at der var sådan et tidspunkt for 12.800 år siden i Yngre Dryas.
Selvom det stadig diskuteres, mener mange forskere, at datidens store katastrofer
og oversvømmelser var forårsaget af kosmiske nedslag og eksplosioner
fordi Jorden passerede igennem rester af en komet i opløsning.
Hvis fjenden var en fare fra himlen i form af en kæmpekomet i opløsning,
giver underjordiske skjul god mening.
Der er ikke en direkte forbindelse til den tid, men et overleveret minde.
At vores forfædre på et tidspunkt skulle op af jordens dyb og ud i en ny verden,
som katastrofer havde lutret, og genbefolke den nye verden.
Jeg tvivler ikke på, at den storslåede kiva er omkring tusind år gammel,
men jeg tror, at dens bygmestre berigede den
med en arv af viden og tanker, som er meget ældre.
Som nu en anden tanke, vi ser gentaget i de gamle amerikanske monumenter.
Nemlig betydningen af astronomisk og geometrisk viden.
Hele bygningsværket Pueblo Bonito er rettet ind
efter de fire verdenshjørner: nord, syd, øst og vest.
Det viser, at dens bygmestre forstod deres plads på kloden.
Og ved jævndøgn sker der noget ganske magisk.
Solen står op og går ned på linje med vestsiden af den sydlige mur.
Det var ikke bare et tilfælde. Det var gennemtænkt.
Og det, der appellerer til folk, er, at det er den samme himmel, vi ser i dag.
Vi kan stadig se fænomenerne.
Jeg har hørt, at der var solpræster her før i tiden. Stemmer det?
Ja, solvogterne eller solpræsterne.
Nogle havde ansvar for arkitekturen. Andre skulle overvåge himlen.
Ja!
Hvad var de vigtigste himmelfænomener, som de fulgte?
Sommersolhverv, vintersolhverv, jævndøgn, når solen står op stik øst?
Det knytter sig til landbruget.
At føre kalender over landskabet er afgørende for overlevelse.
Og det faktum, at de var i stand til det med disse storslåede bygningsværker,
fører tilbage til deres evne til at få landbruget til at fungere.
Det argument har jeg hørt før.
Men det er problematisk at tro, at alt dette kun havde med landbrug at gøre.
Omkring 145 km nord for Chaco Canyon står en karakteristisk sandstensklippe.
Den har to tinder kendt som Chimney Rock og Companion Rock.
Tæt på finder vi et Chacoansk storhus med to kivaer.
Det viser sig, at bygningsværket er anbragt der
og indrettet på en sådan måde,
at man kan observere et månefænomen, som kun finder sted en gang hvert 18,6 år.
Det er månens nordligste stilstandspunkt.
Det er, når månens op- og nedgang når sit nordligste punkt på nattehimlen,
inden den går op og ned længere sydpå som en del af en tilbagevendende cyklus.
Månen står op mellem Chimney Rock og Companion Rock.
Og udelukkende på det tidspunkt.
Det er en viden, som skal overleveres fra generation til generation.
Man ser det ikke bare én gang og opfører et monument for at mindes det.
Den viser en gammel intellektuel stræben efter at forstå kosmos, der omgiver os
og forstå, at kosmos er fuld af bevægelse og forandringer.
Den langsigtede observation af de bevægelser kræver en ihærdig indsats.
I mange tilfælde gennem årtusinder.
Da forskerne begyndte at se efter månetilpasninger i Chaco Canyons huse,
fandt man alle mulige eksempler på det.
Når månen når sin sydligste stilstand om vinteren,
igen hvert 18,6 år,
bevæger den sig i en lige linje gennem tre huse 10 km fra hinanden
med Pueblo Bonito i midten.
Og 9,3 år senere, halvvejs gennem denne cyklus,
står sommermånen op i en ret linje gennem et bygningsværk
som ligger lige øst for Pueblo Bonito, og et andet 18 kilometer mod sydvest.
Mens den nedgående måne skinner over et storhus.
Igen gennem Pueblo Bonito og videre 27 km til et andet storhus.
Én ting er sikker.
Den 18,6-årige månecyklus har ingen indflydelse på dyrkning af afgrøder.
Hvorfor gjorde de gamle pueblo-folk så alt for at indlemme det i deres arkitektur?
Det viser tydeligt, at det ikke havde et økonomisk formål.
Det handlede om at hylde forbindelsen mellem himmel og Jord.
Nu står det klart, at alle disse bygninger til sammen
danner en rituel kalender i landskabet.
Kløften er måske blevet valgt til netop dette formål
som et jordisk modstykke til Mælkevejen.
Men forbindelserne til kosmos, og mellem himmel og jord,
som var så vigtige for Chaco-kulturen, er ikke begrænset til bygningsværkerne.
Små otte kilometer sydøst for det centrale Chaco…
…er jeg på vej op fra kløften.
Jeg søger noget spændende, som pryder de forrevne klippevægge.
Gamle kunstværker, der er hugget ind i klippen.
Det er dyrebare optegnelser, historier i sten,
som konstant er blevet revideret og ændret gennem mange tusinde år.
Der er menneskeskikkelser, som synes at danse og spille musikinstrumenter.
Spiraler og slanger snor sig langs klippevæggene,
som også rummer sære væsner og geometriske former,
ligesom dem, vi ser i Amazonas' kunst, måske inspireret af psykedeliske stoffer.
Uanset hvor i verden, man er,
møder man i hulekunsten, petroglyfferne og klippekunsten,
igen og igen de samme billeder, som ayahuasca
og andre stoffer fremkalder.
Ud over disse synske elementer
viser Chacoansk klippekunst samme fokus på astronomi, som i dens arkitektur.
Billedet her er blevet fortolket som en formørkelse.
Solen formørkes af månen, men dens strålekrans skinner.
Og det her, en supernova, som nu vides at have været synlig på himlen om dagen
under forfædrenes pueblo-periode i år 1054 e.v.t.
Hvorfor udføre sådanne billeder på et svært tilgængeligt sted,
medmindre der var en bydende årsag til det?
I mangel på noget åbenbart økonomisk, strategisk eller politisk motiv
må det have tjent et højere formål.
Det virker indlysende, at Chaco Canyon er et ritualiseret landskab
og at det ikke har sin oprindelse for blot 1000 år siden, men meget tidligere.
Måske helt tilbage til sidste istid.
Hvor langt tilbage, mener du, at vi kan spore
menneskelig tilstedeværelse i Chaco Canyon?
Du har sikkert for nylig hørt om White Sands National Monument…
-23.000 år gamle fodspor i White Sands. -Og det er ikke så langt herfra.
Så det er sandsynligt, at der har været mennesker i Chaco Canyon
måske 10.000 år før nogen bygning blev opført.
Jeg tror,
at de iagttog landskabet og himlen i generationer,
før de besluttede at bygge noget.
Chaco Canyon bærer spor af en kultur med dygtige astronomer.
Deres stærke fokus på solens, månens og stjernernes regelmæssige cyklusser
og på det majestætiske kosmos var ikke bare en fiks idé.
Det blev formidlet på samme måde
med sært ensartet symbolik, kunst og arkitektoniske indretninger
som i mange andre oldtidskulturer.
Maltas Mnajdra-tempel er rettet ind, så det fanger jævndøgn og solhverv.
Og det egyptiske Karnak-tempels akse er rettet mod vintersolhvervssolopgangen.
Og det præcist anbragte centrale tårn
i Angkor Wat i Cambodja er tilpasset den opgående sol på jævndøgn.
Der har været et verdensomspændende arkitektonisk projekt
for at genskabe himlens harmoni og bevægelser
i monumenter på jorden for at bringe himlen ned på jorden.
Men hvor gammelt er dette tilsyneladende globale projekt?
Vi finder spor i en af oldtidens Amerikas ypperste civilisationer.
Den herskede over det sydlige Mexico og Mellemamerika.
Mayaerne.
Jeg synes, at mayaerne er en af oldtidens mest fascinerende kulturer.
En kultur fyldt med mystik og selvmodsigelser.
Mange efterkommere af mayaerne bor her endnu…
…i de fantastiske landskaber i Chiapas og på Yucatán-halvøen.
Længe før inkaerne og pueblo-kulturen i Chaco
blomstrede maya-civilisationen.
Den viste sin storhed på mange måder.
Især gennem storslået arkitektur.
Her, omgivet af tæt lavlandsregnskov, ligger mayaernes hellige rige, Palenque.
PALENQUE Mexico
Palenque er et forbløffende sted.
Med sin storslåede arkitektur og teknik er det et klassisk maya-bygningsværk.
Høje pyramider.
En ceremoniel boldbane.
Et palads.
Og templer fyldt med spændende billeder.
Mayaerne er kendt for deres utrolige arkitektur
og de fantastiske pyramideværker, de skabte.
Typisk trappepyramider med en smuk udførelse
og høj kvalitet i håndværket.
Det viser en avanceret kultur.
Mayaekspert og guide Mildred Lucas Garcia har viet mere end et årti på
at forstå Palenque bedre.
Hvornår begyndte arbejdet her? Hvor længe var området beboet?
Byens grundlæggelse begyndte i år 200 e.v.t.
og den blev forladt i 900-tallet.
Når jeg ser på dette fantastiske sted med de enorme pyramider, der er smukt udført
står det klart, at det er meget dygtige menneskers værk.
De må have haft en plan fra begyndelsen. Men hvordan gjorde de det?
Vi ved, at der var stenbrud i nærheden.
De besluttede at opføre byen her, fordi her var de nødvendige ressourcer.
Der var kalksten i dette område, og her var vand.
Det var et strategisk godt sted at opføre byen.
-Men hvordan de byggede det, er uvist. -Det er stadig et mysterium.
Ja, det er det.
Hvorfor byggede mayaerne pyramider? Vi ser mange af dem her i Palenque.
Pyramiderne stod ikke kun for mayaerne, men for de gamle kulturer,
som symbol på de hellige bjerge.
Her i Palenque opførte de store bygninger, som repræsenterede disse hellige bjerge.
Bjerge spillede en vigtig rolle i mayaernes religion
som symboler på skabelsens kilde.
Men mayaernes storslåede byggeprojekt har rummet mere end det.
Især her i Palenque.
Nogle af Palenques bygninger er opført ud fra astronomiske observationer.
Hold da op.
Der er tre bygninger kendt som Korsenes Samling
som blev anvendt til astronomiske observationer.
Bygningerne var perfekt rettet ind efter sommersolhverv og forårsjævndøgn.
Tydeligvis var dygtige astronomer involveret i skabelsen i byggeriet.
Men hvorfor gøre så meget ud af at rette byggeriet ind efter solhverv og jævndøgn?
Det viser os noget ganske tydeligt.
Hvis man vil forstå Palenques formål,
skal man ikke kun se på arkitekturen, men også kigge op på himlen.
Jeg er kommet til Solens Tempel på et særligt tidspunkt på en særlig dag.
Daggry ved forårsjævndøgn.
Da står solen op stik øst og går ned stik vest
som en manifestation af kosmisk harmoni.
Her ved Solens Tempel skaber den solopgang et enestående skue.
Det fejres stadig af lokalsamfundet.
Forårsjævndøgnet er vigtigt i mayaernes religion.
Lige her, hvor vi står, er det vigtigste sted.
Og jeg har en plads på forreste række.
Tekstet af: Aage Brock