Ayahuasca je jedan od znanstvenih izuma Amazonije.
To je snažan vizionarski napitak
koji je ključan za domorodačku duhovnost te je legalan ovdje u Peruu.
Doživio sam mnoga iskustva s ayahuascom, pod vodstvom šamana.
Mislim da se koristi od davnina, duže nego što itko misli,
osobito zbog umjetnina koje nadahnjuje.
Javljaju se nevjerojatne vizije.
Devet od deset puta
počinju s geometrijskim uzorcima.
Nakon tih prvih vizija
mnogi ljudi prijavljuju susrete s fantastičnim bićima.
Katkad ti entiteti mogu biti spoj životinje i čovjeka,
takozvani terijantrop od grčkog
therion, „divlja zvijer” i anthropos, „čovjek”.
Obično se pojave ta bića.
Ono što mene intrigira jest da dokaze korištenja ayahuasce
i vizije koje nadahnjuje
ne nalazimo samo u Amazoniji
nego i na mnogim drugim drevnim nalazištima u Južnoj Americi.
U Cuscu su Inke koristili napitak tijekom žrtvovanja ljudi
kako bi žrtvi pomogli da prijeđe u zagrobni život.
I njihova umjetnička djela puna uzoraka
uvelike sliče suvremenoj umjetnosti nadahnutoj ayahuascom.
BOLIVIJA
Na nalazištu Tiwanaku u Boliviji
istraživači su identificirali predmete koje drži kip star 1500 g.
kao pladnjeve za šmrkanje halucinogenog praha,
dok mnogo keramike iz Tiwanakua sadrži geometrijski dizajn
i fantastična bića, vjerojatno nadahnuta psihodeličnim vizijama.
Odraze tih istih vizija možete vidjeti u tradicionalnoj amazonskoj umjetnosti.
Na pamet mi pada slučaj Tucana
koji uglavnom slikaju na netrajnom mediju.
Slika, malocas, znate, zajedničke kuće.
Vidite da postoji kontinuitet.
Sjećate se mita o porijeklu Tucana koji govori o njihovim učiteljima,
kćeri Sunca i njezinim družicama?
Zanimljivo, priča ne završava
odlaskom tih mističnih, civilizacijskih junaka.
Prema predaji, nakon što su osigurali da zemlja može podržati pridošlice,
božanska bića ostavila su otvoren kanal komunikacije
da ga ljudi koriste kad god im zatreba.
Taj je kanal napitak koji danas znamo kao ayahuasca.
Riječ ayahuasca znači „loza duša” na kečuanskome, jeziku Inka.
Ali vjerujem da se koristila i mnogo prije Inka.
I ovdje problem
vrlo drevne umjetnosti na stijenama postaje zanimljiv.
Ove slike na kamenu iz dijela Amazonije u kojem narod Tucano danas živi
istražuju iste teme koje vidimo u svoj umjetnosti nadahnutoj ayahuascom.
Ne mogu, a da ne primijetim da postoje slični i povezani obrasci.
Vidimo terijantropska bića,
dijelom životinje, dijelom ljude.
Kao ovdje?
Vidimo geometrijske uzorke.
Vidimo zmije.
Meni je to izniman misterij,
to što se stalno ponavljaju iste teme.
A ipak te su slike, neosporno, nastale tijekom posljednjeg ledenog doba.
To nam govori da je ayahuasca korištena prije gotovo 13 000 godina.
To možemo zaključiti iz umjetnina.
Slažem se.
Ako je to istina, implikacije uistinu zapanjuju.
To znači da su drevni Amazonci možda već ovladali
složenom kemijom ayahuasce
još u ledenom dobu.
DREVNA APOKALIPSA AMERIKE
PETO POGLAVLJE
Geometrija, spiralni uzorci,
to je jedan od najneobičnijih aspekata psihodeličnog iskustva.
Geometrijske vizije možda objašnjavaju misterij na koji smo naišli
na samome početku našeg istraživanja Amerika.
Ogromni geoglifi izlaze na vidjelo iz džungle
uz jugozapadni rub Amazonije.
Iznenađuje me ponavljanje geometrijskih oblika
koji se ponavljaju, bilo da je umjetnost suvremena
ili stara 13 000 godina, to ćemo naći ovdje.
I moram se zapitati je li na te geometrijske zemljane radove
možda također utjecala ayahuasca.
Da, moguće. Ayahuasca ili druge vizionarske biljke.
Jer ima mnogo biljaka.
Iza svake kulture možete naći neku vizionarsku biljku.
Ti su geoglifi, čini se, manifestacija u trodimenzionalnom obliku
i u golemim razmjerima upravo takvih vizija
kakve izaziva konzumacija tvari poput ayahuasce,
gdje su geometrijski uzorci prvo što uživatelj vidi.
Mislim da vidimo manifestaciju istog impulsa u različitim medijima.
I ako su amazonske geoglife nadahnula vizionarska iskustva,
onda se moramo zapitati gdje se drugdje to nadahnuće možda osjetilo
iz jednog uvjerljivog razloga.
Koliko su ti zemljani radovi slični geometrijskim zemljanim radovima
u Sjevernoj Americi, u saveznoj državi Ohio?
SAD
Zovu se Obredni zemljani radovi Hopewella,
a pripisuju ih civilizaciji danas poznatoj kao kultura Hopewell
koja je cvala na području Velikih jezera prije otprilike 2000 g.
Ogromni jarci i nasipi u preciznoj geometrijskoj mreži.
Mogli biste transponirati zemljane radove Amazonije
na zemljane radove u Ohiju i obratno.
A čini se da su ih stvorile posve nepovezane kulture.
I jednostavno ne mogu prihvatiti slučajnost kao objašnjenje.
Smatram da kad vidimo da se neka ideja neprestance ponavlja
na znatno razdvojenim zemljopisnim lokacijama,
zapravo gledamo baštinu ideja
koja se prenosi i manifestira u različitim vremenskim razdobljima.
Ali ideja je ono što je zaista drevno,
ne nužno struktura koju promatramo.
Za razliku od amazonskih pandana, gdje istraživanje tek počinje,
zemljane radove u Ohiju proučavaju već više od stoljeća.
I znamo da su više od intrigantnih geometrijskih oblika.
Mnogi zemljani radovi u Ohiju, uključujući i Zmijski humak,
precizno su poravnati s određenim suncostajima i ravnodnevicama.
No nevjerojatno je da su neki izgrađeni tako da su izravno poravnati
s još složenijim lunarnim ciklusima.
Jedna je od zanimljivosti antičkoga svijeta bila ta
da je postojalo veliko zanimanje za ono što se događalo na nebesima.
Te nevjerojatne podvige astronomskih promatranja
izradili su drevni Amerikanci prije otprilike 2000 g.,
možda i mnogo ranije,
a mogu se naći i na drugim sjevernoameričkim humcima.
Na mjestima kao što je 1000 g. stara Cahokia
i 3000 godina star Poverty Point
koji je svrsishodno postavljen sjeverno od drugoga mjesta,
humka Lower Jackson koji datira prije 5000 godina.
HUMAK LOWER JACKSON
Tko zna što sve može biti kodirano
i čeka da netko to otkrije
u nedavno otkrivenim amazonskim geoglifima?
Znamo da su ljudi bili u Americi desecima tisuća godina.
Svakako treba biti otvoren prema mogućnosti da je bilo vremena
razvijati kulturu, sofisticirano znanje o nebesima
i izražavati to u spomenicima.
Može li ovo detaljno astronomsko znanje biti dokaz
da je izgubljena civilizacija ledenog doba koju tražim
ostavila baštinu ideja i u drugim dijelovima Sjeverne Amerike?
Oko 2100 km od Ohija…
u sjeverozapadnom kutu Novog Meksika,
NOVI MEKSIKO
stigao sam do hladne pustinje na visini
s ravnim gorama i strmim brdima na osami.
Badlands na jugozapadu Sjedinjenih Država
carstvo je surovih ekstrema i prekrasnih vidikovaca,
ispresijecano drevnim kanjonima
s gotovo okomitim pješčenjačkim liticama s obiju strana.
Možda mislite da pustoš Badlandsa
ne bi bila prikladna za bilo kakav veliki građevinski projekt,
bilo sad ili u drevnim vremenima.
Ali pogriješili biste.
U ovome se kanjonu nalaze neka od najvažnijih arheoloških nalazišta
u S. Americi.
Deseci drevnih građevina razasuti su kilometrima
preko dna doline,
od malih samostojećih komora
do golemih takozvanih velikih kuća.
Ovo je kanjon Chaco.
KANJON CHACO NOVI MEKSIKO
Unatoč više od stoljeća istraživanja,
drevne građevine koje vidimo ovdje u kanjonu Chaco i dalje su zagonetne.
O njihovu podrijetlu, pa čak i funkciji, još se vode žustre rasprave.
U srcu misterija u središtu kanjona
najimpozantnija je velika kuća od svih.
Ovo se mjesto zove Pueblo Bonito, što znači „prelijepo selo”.
Uzdiže se na visinu od nekoliko katova
i labirint je soba, hodnika
i prostranih kružnih polupodzemnih nastamba.
Čak i danas, stoljećima nakon što su svi radovi prestali,
snažno upada u oči.
Pueblo Bonito golem je građevinski projekt.
Stotine su soba mapirane,
mnoge su tajanstveno građene bez očitog ulaza ili izlaza.
Arheolozi su desetljećima radili ovdje
i došli do značajnih otkrića.
No i dalje ga je teško tumačiti.
Ali u jedno smo prilično sigurni:
kako bi Pueblo Bonito izgledalo na vrhuncu slave.
Kompleks je bio veliki polukrug
s ravnim zidovima okrenutima prema dnu kanjona.
Pravokutne zgrade visoke četiri kata bile su naslagane iza krivine,
stvarajući čak 800 soba,
a sve je to okruživalo trg podijeljen središnjim zidom
s višestrukim kružnim polupodzemnim strukturama sa svake strane.
Tko je to sagradio?
I zašto su se toliko trudili
da stvore ovo izvanredno zdanje?
Nathan Hatfield, sa službenom titulom voditelja tumačenja kanjona Chaco,
gotovo jedno desetljeće proučava te strukture.
Pričajte o mjestu na kojem stojimo.
Ova je konstrukcija bila najveća zgrada u Sjevernoj Americi
sve do sredine 19. stoljeća.
Arheolozi nisu mogli ugljikom datirati sam kamen.
Ali vrlo preciznom metodom datiranja prema godovima
na drvenim gredama
uspjeli su utvrditi razne faze izgradnje.
Ovo nije izgrađeno u jednom trenutku.
Ovo se gradilo nekoliko stoljeća.
Pogledamo li najstariji dio Puebla Bonita,
o kakvim brojevima govorimo?
Izgrađen je oko 850. godine.
-To je 850. poslije Krista? -Da.
Da.
Gradnja je trajala najmanje 200 godina, možda malo više.
To je bilo prije nego što su područje naselili moderni narodi Puebla,
poput Hopija, Zunija i Acoma.
PRIJE 850-1150 GODINA
Pueblo Bonito sagradili su oni koje zovemo precima naroda Puebla.
Iz nama nepoznatih razloga
odabrali su kanjon Chaco kao središte svoje kulture.
Pueblo Bonito postat će najveća građevina
u ovom kulturnom središtu.
Kulturnom središtu koje, kao i Pueblo Bonito,
ima više od desetak drugih velikih kuća.
Zašto su izgradili sve te strukture ovdje u kanjonu Chaco?
Je li ovdje postojalo stalno naseljeno stanovništvo?
Ne. Arheolozi nisu vidjeli dokaze koji idu u prilog velikoj populaciji.
Ako ove velike kuće nisu izgrađene za smještaj ljudi,
koja im je bila svrha?
Arheolozi su u ruševinama pronašli više od stotinu obrednih ukopa
zajedno s keramikom sa spektakularnim geometrijskim uzorcima
i artefakte koji potječu s mjesta udaljenih stotinama, pa i tisućama km.
Otkrili smo da je golem trud uložen
da ga naprave kao svojevrsno središte svijeta.
Kako su dokazi pristizali, postalo je jasno
da je ovo bilo središte hodočašća,
gdje bi ljudi dolazili sa svih strana svijeta,
a privlačila ih je čarolija mjesta.
To je očito nekakvo sveto mjesto.
U tom svjetlu, kružne strukture koje nalazimo
u gotovo svim građevinama Chacoa imaju više smisla.
Hopiji, potomci predaka Puebloanaca,
takve strukture nazivaju kivama.
Pričajte o kivama.
Što mislite da su bile i što su sad?
Konsenzus je da je kiva obredni prostor.
Postoje značajke koje su česte.
Tu je klupa.
U većim kivama vidite podne svodove.
Većina ima nekakav kamin na drva.
Za današnje narode Hopi i Pueblo
kiva je duhovni i politički prostor
u kojem se okupljaju kako bi obavljali svete obrede.
To je stalna kulturna tradicija?
-Koriste se za obrede? -Da.
Obrede koji, nekad i sad,
uključuju konzumiranje posebnog oblika duhana.
Sjeverno od Chacoa, u državi Utah,
arheolozi koji proučavaju drevno umjetno ognjište
našli su sjemenke halucinogene vrste,
kojotskog duhana.
Sjemenke su datirane ugljikom do prije 12 300 godina,
što nam govori da su ljudi ovdje koristili duhan još u ledenom dobu.
Vjerojatno je da su se takve halucinogene biljke
koristile tisućama godina poslije na obredima ovdje u Chacou,
kao što šamani iz Amazonije koriste ayahuascu.
Je li moguće da su te šamanske tradicije,
razdvojene tisućama kilometara,
naslijeđe jednog, drevnijeg sustava vjerovanja
koji je ostavio tragove diljem Amerika?
Kako bih dublje istražio tajne ovih kiva,
idem prema rubu kanjona, oko 800 metara južno od Puebla Bonita,
do najveličanstvenije kive,
Case Rinconade.
Za razliku od većine Chacovih kiva,
Casa Rinconada razlikuje se od bilo koje velike zgrade.
Unutar ukopane ograde
vrata u obliku slova T nalaze se u zidovima,
otvori koji gotovo savršeno gledaju prema sjeveru i jugu.
Ubrzane fotografije pokazuju da se točno iznad ulaza
noćno nebo okreće oko Sjevernjače.
Postoji nešto neobično poznato u Casi Rinconadi.
Sliči megalitskom nalazištu iz ledenog doba, Göbekli Tepeu,
u dalekoj Turskoj.
Ondje slično ukopane kružne komore kao u kivama
imaju stupove u obliku slova T
koji su također poravnati s određenim točkama na nebu.
No kako te drevne građevine,
tako razdvojene prostorom i vremenom,
mogu biti povezane?
Primamljivo je nagađati.
A mit o podrijetlu Hopija nudi moguć trag.
Hopiji vjeruju da živimo u četvrtome svijetu,
da su postojala tri prethodna izranjanja
iz nekakvog podzemnog carstva.
Prema legendi Hopija, nakon stvaranja prvih živih bića
duh Sunca naredio je svojoj glasnici, Baki Pauku,
da usmjerava te oblike života koji evoluiraju kroz prva dva svijeta.
U trećem svijetu
pokazala je ranim ljudima kako tkati i izrađivati grnčariju
i podučila ih razlikovati dobro od zla.
Ipak, neki su se okrenuli zloći.
Nezadovoljan, duh Sunca naredio je onima dobra srca da krenu dalje.
Velikom trskom uspeli su se do otvora na nebu.
Ondje im je Baka Pauk pomogla da uđu u novi dom,
četvrti svijet, gdje njihovi potomci žive i danas.
Hopiji svetom smatraju neobičnu geološku značajku
u Grand Canyonu,
vjerujući da je to doslovno mjesto nastajanja mita.
Zovu ga Sipapu.
Nitko mu ne smije blizu,
ali simbolički ga kopiraju diljem svijeta Hopija.
U puebloanskoj kulturi rupa u podu kive poznata je i kao sipapu,
a to je mjesto s kojeg su drevni ljudi izašli iz prethodnog svijeta,
koji je uništen, u svijet u kojem danas živimo.
I ovdje želim napraviti usporedbu
koja se može činiti vrlo ekstremnom.
Samo se pitam vraća li nas sve to u prošlost
kad je bilo nužno da se ljudi sklone pod zemlju.
Znamo da je postojalo takvo doba prije otprilike 12 800 godina
na početku mlađeg drijasa.
Iako se o tome još raspravlja, mnogi znanstvenici vjeruju
da su kataklizme koje potresaju Zemlju i ondašnje poplave
izazvane kozmičkim udarima i eksplozijama zraka
dok je Zemlja prolazila kroz rep otpada kometa u raspadu.
Ako je neprijatelj opasnost s neba,
ako su posrijedi udarci golemog raspadajućeg kometa,
podzemne strukture itekako imaju smisla.
Ta duboka drevna povezanost nije izravna veza.
To je sjećanje pohranjeno u usmenoj predaji,
da je postojalo vrijeme kad su naši preci morali izaći
iz zemlje i doći u novi svijet
koji je pomela kataklizma, te ponovno naseliti taj novi svijet.
Bit ću jasan.
Ne sumnjam da ova spektakularna kiva datira otprije otprilike tisuću godina,
no slutim da su graditelji u nju ugradili
baštinu znanja i ideja koja je znatno starija.
Kao i druga ideja koja se stalno ponavlja
na svim tim drevnim američkim nalazištima,
važnost astronomskog i geometrijskog znanja.
U Pueblu Bonitu cijela je struktura savršeno usklađena
s glavnim stranama svijeta: sjeverom, jugom, istokom i zapadom,
pokazujući da graditelji shvaćaju svoje mjesto na planetu.
Štoviše, tijekom ravnodnevice dogodi se nešto čarobno.
Sunce izlazi i zalazi u savršenoj liniji sa zapadnom stranom južnoga zida.
Nije to bila nasumična slučajnost.
Bilo je tako dobro osmišljeno.
A mislim da je ljudima to privlačno
jer je to isto nebo koje vidimo i danas.
-Da. -Još se vide poravnanja.
Čuo sam da je bilo dužnosnika koje su nazivali Sunčevim svećenicima.
Je li to istina?
Bili su promatrači Sunca, Sunčevi svećenici.
Bili su ljudi posvećeni arhitekturi.
Njima je posao bio promatranje neba.
Da.
Koje su glavne nebeske događaje pratili?
Ljetne i zimske suncostaje, ravnodnevice, kad Sunce izlazi na istoku?
To je povezano s poljoprivredom.
Da.
Taj kalendar na krajoliku ključan je za preživljavanje.
I činjenica da su to uspjeli
ovim monumentalnim građevinama,
mislim da to ima veze s njihovom sposobnosti da uspiju u poljoprivredi.
Već sam čuo taj argument, ali postoji problem s pretpostavkom
da je sav taj trud imao veze samo sa zemljoradnjom.
Oko 140 km sjeverno od kanjona Chaco uzdiže se poseban greben od pješčenjaka
na čijem se vrhu nalaze dva vrška: Chimney Rock i Companion Rock.
Blizu njih nalazimo veliku čakoansku kuću, zajedno s dvjema kivama.
Ispada da su cijelu tu građevinu ondje izgradili
u vrlo preciznoj liniji
kako bi omogućili promatranje lunarnog događaja koji se događa jednom u 18,6 g.
A to je najviša točka Mjeseca.
To je kad Mjesec koji izlazi i zalazi
dosegne najsjeverniju točku na noćnom nebu
prije nego što se čini da će izaći i zaći južnije
kao dio ciklusa koji se ponavlja.
Mjesec izlazi između Chimney Rocka i Companion Rocka
samo tada i nikad više.
Takvo se znanje mora prenositi s koljena na koljeno.
Ne primijetite to samo jednom
i izgradite strukturu da to ovjekovječite.
To nam govori o drevnom intelektualnom poduhvatu
čiji je cilj da razumijemo svemir koji nas okružuje,
a taj je svemir pun kretanja i promjena
te dugoročno promatranje tih pokreta i promjena
zahtijeva predan trud, često tijekom tisuća godina.
Kad su istraživači počeli tražiti lunarna poravnanja
u građevinama u kanjonu Chaco,
našli su svakojake izvanredne primjere.
Kad Mjesec dosegne najvišu južnu točku zimi,
i opet, svakih 18,6 godina,
uzdiže se u liniji kroz tri velike kuće međusobno udaljene 9,5 km
s Pueblom Bonitom u sredini.
A 9,3 godina poslije, na polovici ovog ciklusa,
ljetni Mjesec izlazi u liniji preko velike građevine
istočno od Puebla Bonita, do druge udaljene 18 km jugozapadno,
dok isti taj Mjesec na zalasku sja preko jedne velike kuće,
opet kroz Pueblo Bonito,
više od 27 km dalje od kanjona do još jedne velike kuće.
Jedno je sigurno.
Mjesečev ciklus od 18,6 godina nema ama baš nikakvog utjecaja
na uzgoj usjeva.
Zašto su se onda drevni Puebloanci toliko potrudili
da ga obilježe u arhitekturi?
To rječito govori o tome da nema gospodarstvene svrhe,
da je riječ o proslavi
veze između neba i Zemlje.
Sad je jasno da sve te čakoanske strukture zajedno
oblikuju kalendar obreda položen na zemlju
u kanjonu koji je možda izabran upravo za tu svrhu,
kao zemaljski pandan Mliječne staze.
Ali veze s kozmosom, nebo i zemlja, kako gore tako i dolje,
koje su bile važne za kulturu Chacoa,
nisu ograničene na prostrane građevinske komplekse.
Oko osam kilometara jugoistočno od središnjeg Chacoa
penjem se s dna kanjona
u potrazi za nečim intrigantnim što krasi ove neravne zidove kanjona.
Drevnim umjetničkim djelima
uklesanima u živu stijenu.
Ovo su dragocjeni zapisi, priče u kamenu
koje su neprestano revidirali, mijenjali i dopunjavali
tijekom tko zna koliko tisuća godina.
Postoje ljudske figure koje kao da plešu
i sviraju glazbala.
Spirale i zmije vijugaju duž zidova kanjona
koji također prikazuju čudna bića i geometrijske oblike,
poput onih na umjetninama Amazonije,
vjerojatno nadahnutih psihodelicima.
U kojem god dijelu svijeta bili i u kojem god razdoblju,
kad vidite špiljsku umjetnost, petroglife i crteže na stijenama,
uvijek nalazite posve iste vizualne prikaze
koje vidite isprobate li ayahuascu
i druge psihodelike.
Osim ovih vizionarskih elemenata,
čakoanska umjetnost na stijenama prikazuje astronomiju, kao i arhitektura.
Ovu sliku tumače kao pomrčinu,
Sunce zaklonjeno Mjesecom, dok se njegova korona širi prema van.
A ovo je supernova
za koje sada znamo da su bile vidljive na dnevnom nebu
tijekom puebloanskog razdoblja 1054. g.
Zašto bi slikali takve slike na tako teško dostupnoj lokaciji
ako nije postojao uvjerljiv razlog?
U nedostatku očitog gospodarstvenog, strateškog ili političkog motiva,
moramo zaključiti da je razlog bila nekakva viša svrha.
Čini mi se sve očiglednijim
da je kanjon Chaco ritualiziran krajolik
i da se podrijetlo ne može ograničiti na samo tisuću godina u prošlosti,
nego moramo ići mnogo dalje,
možda čak sve do zadnjeg ledenog doba.
Koliko vi znate, koliko daleko u prošlost možemo pratiti
ljudsku prisutnost ovdje u kanjonu Chaco?
Vjerojatno ste nedavno čuli o nacionalnom spomeniku White Sands…
Otisci stopala stari 23 000 godina.
-A to nije daleko odavde. -Nije.
Vrlo je vjerojatno da su ljudi u kanjonu Chaco bili
možda čak i 10 000 godina prije izgradnje bilo koje zgrade.
Mislim da su
promatrali krajolik i nebo naraštajima.
-Prije nego što su odlučili graditi. -Da.
Otisci u kanjonu Chaco upućuju
na kulturu vrlo naprednih astronoma.
Njihova intenzivna usredotočenost na redovite cikluse Sunca, Mjeseca i zvijezda
i na širu veličanstvenost kozmosa
nije bila samo idiosinkratski hir.
Dijelili su to na isti način,
koristeći jezivo sličnu simboliku, umjetnost i arhitektonsko usklađivanje
kao mnoge druge drevne kulture diljem svijeta.
Kao što je megalitski hram Mnajdra na Malti točno poravnat
da uhvati ravnodnevice i suncostaje.
Ili kako os Velikog hrama u Karnaku u Egiptu
cilja izlazak Sunca zimskog suncostaja.
Ili preciznost kojom se središnji toranj
Angkor Wata u Kambodži
poravnava s izlazećim Suncem ravnodnevica.
Čini se da je globalni arhitektonski projekt bio
reproducirati sklad i upute nebesa
u spomenicima na tlu kako bi spustili raj na Zemlju.
Ali koliko daleko u prošlost seže taj naizgled globalni ljudski projekt?
Postoje tragovi
u jednoj od najrazvijenijih civilizacija drevnih Amerika
koja je nekoć dominirala u današnjem južnom Meksiku i Srednjoj Americi.
Riječ je o Majama.
Meni su Maje jedna od najfascinantnijih kultura
antičkoga svijeta
i kultura ispunjena tajnovitošću i proturječjem.
Mnogi potomci Maja i danas žive ovdje,
u spektakularnim krajolicima Chiapasa i poluotoka Yucatán.
Ovdje, davno prije Inka i kulture Puebla u Chacou,
civilizacija Maja je napredovala.
Ta je kultura svoju genijalnost iskazivala na brojne načine,
a osobito veličanstvenim arhitektonskim poduhvatima.
Okruženo gustom nizinskom prašumom,
ovo je sveto carstvo Maja, Palenque.
MEKSIKO
Palenque je mjesto koje oduzima dah.
Arhitekturom i gradnjom vrijednom divljenja
ima sva obilježja majanskog nalazišta.
Visoke piramide,
obredna igrališta,
impozantne palače
i hramove prepune intrigantnih slika.
Maje su najpoznatiji po nevjerojatnoj arhitekturi,
po nevjerojatnim kompleksima piramida koje su stvorili,
tipično stepenastim piramidama, i predivnoj eleganciji dizajna
te visokoj preciznosti izrade.
To nam odmah govori da je riječ o naprednoj kulturi.
Stručnjakinja za Maje i vodičkinja Mildred Lucas Garcia više od desetljeća
proučava Palenque.
Kad su ovdje počeli radovi?
Koliko su dugo ovdje živjeli ljudi?
Gradski su temelji postavljeni 200 godina prije Krista,
a grad je napušten tijekom 900-tih.
Da.
Kad pogledam ovo nevjerojatno mjesto, te goleme piramide,
prekrasno izgrađene, lijepo dizajnirane,
jasno je da je to bio rad vrlo vještih ljudi
i zasigurno su otpočetka imali nekakav plan.
Recite, kako su to učinili?
Znamo da su u blizini bili kamenolomi.
Zato su odlučili sagraditi grad ovdje
jer su imali sve prirodne resurse, imali su sav vapnenac na ovom području,
imali su vodu,
a ovo je bilo strateško područje za izgradnju grada.
Ali ne znamo kako su to izgradili.
-Ne znamo. -Misterij.
-Još je zagonetka. -Da.
Zašto su Maje gradili piramide?
Ovdje u Palenqueu vidimo mnogo piramida.
Piramide, ne samo Majama nego drevnim kulturama općenito,
predstavljale su svete planine.
Ovdje u Palenqueu izgradili su tako velike građevine
da oponašaju svete planine.
Planine su igrale važnu ulogu u majanskom sustavu vjerovanja
kao simboli izvora stvaranja.
No čini se da ipak ima nešto više u majanskom epskom građevinskom projektu,
posebice ovdje u Palenqueu.
U Palenqueu su neke zgrade projektirane
na temelju astronomskih promatranja.
Opa!
Postoje tri zgrade poznate kao Skupina križeva
koje su korištene kao područje za astronomska promatranja.
Da.
Zgrade su bile savršeno poravnate s ljetnim suncostajem
i s proljetnom ravnodnevicom.
Očito, vrlo vješti astronomi sudjelovali su u stvaranju
cijelog kompleksa.
Da, istina.
Ali zašto bi se toliko trudili poravnati masivne strukture
sa suncostajima i ravnodnevicama?
S obzirom na ova nevjerojatna poklapanja, jedno je jasno.
Ako želite znati što je zapravo Palenque,
morate pogledati ne samo arhitekturu
nego i nebo.
Došao sam u Sunčev Hram u posebnome trenutku posebnoga dana,
u osvit proljetne ravnodnevice,
kad Sunce izlazi točno na istoku i zalazi točno na zapadu
u manifestaciji kozmičkog sklada.
Ovdje u Sunčevu hramu izlazak Sunca stvara jedinstven prizor
koji lokalna zajednica slavi i danas.
Proljetna ravnodnevica je važna
za duhovnost Maja.
Ovdje gdje jesmo najvažnije je mjesto.
A ja imam mjesto u prvome redu.
Prijevod titlova: Željko Radić