Ayahuasca este invenția științifică a Amazoniei.
E o băutură vizionară puternică.
Este centrală în spiritualitatea indigenă
și este legală în Peru.
Și eu am experimentat cu ayahuasca de multe ori, sub îndrumarea șamanului.
Sunt convins că se folosește de mai demult decât se crede.
Mai ales în lumina artei pe care o inspiră.
Sunt viziuni incredibile.
În nouă cazuri din zece, viziunile încep cu motive geometrice.
După primele viziuni,
mulți relatează întâlniri cu făpturi fantastice.
Uneori, acele ființe sunt încrucișări de om și animal,
așa-ziși teriantropi,
din grecescul therion, „jivină”, și anthropos, „om”.
Aceste făpturi se întâlnesc des.
În mod curios,
dovezi ale consumului de ayahuasca și ale viziunilor pe care le inspiră
se întâlnesc nu doar în Amazonia,
ci în multe situri arhaice pe care le-am explorat în America de Sud.
În Cuzco, incașii foloseau fiertura în timpul sacrificiilor umane,
ca să ușureze trecerea victimei în viața de apoi.
Iar operele de artă cu motive geometrice repetate
seamănă mult cu arta contemporană inspirată de ayahuasca.
La situl preincaș de la Tiwanaku, Bolivia,
cercetătorii au identificat obiectele din mâna acestei statui de 1.500 de ani
drept tăvițe pentru pulberi halucinogene.
Iar ceramica prezintă modele geometrice și entități fantastice,
probabil inspirate de viziuni psihedelice.
Aceleași viziuni se văd reflectate în arta amazoniană tradițională.
Mă gândesc la tribul tucano,
care pictează în general pe materiale nepermanente.
Picturile de pe casele comunale, maloca,
prezintă continuitate.
Vă amintiți mitul originilor tucano,
al marilor învățători care sunt fiica Soarelui și tovarășii ei?
Interesant, dar povestea nu se termină
cu plecarea eroilor civilizatori mistici.
Potrivit folclorului,
după ce le-au pregătit pământul nou-veniților,
ființele divine au lăsat deschis un canal de comunicare,
pe care oamenii să îl folosească la nevoie.
Acel canal este băutura ayahuasca de azi.
Cuvântul „ayahuasca” înseamnă „liana sufletelor”.
Eu cred că se consumă cu mult dinainte de cultura inca.
Acum devine interesantă chestiunea acestor străvechi desene murale.
SERRANÍA DE LA LINDOSA COLUMBIA
Aceste picturi din regiunea amazoniană unde trăiește azi tribul tucano
abordează aceleași teme vizibile în toată arta inspirată de ayahuasca.
Observ modele reluate și conectate.
Vedem ființe teriantrope, hibrizi om-animal.
Ca aici?
Vedem desene geometrice.
Vedem șerpi.
Este un mister extraordinar cum revin mereu aceleași teme.
Totuși, aceste imagini au fost create în timpul ultimei ere glaciare.
Asta sugerează că ayahuasca se folosea acum aproape 13.000 de ani.
- E o deducție logică pe baza picturilor. - Exact.
Dacă e așa, implicațiile sunt uluitoare.
Înseamnă că vechii amazonieni stăpâneau chimia complexă a ayhuascăi
demult, în era glaciară.
ANTICA APOCALIPSĂ: AMERICILE
CAPITOLUL V
Geometria și modelele în spirală
sunt un aspect important al experienței psihedelice.
Viziunile geometrice ar putea explica alt mister
întâlnit la începutul explorării Americilor.
Geoglifele imense ivite din junglă la hotarul sud-vestic al Amazoniei.
Remarc repetarea formelor geometrice.
Întâlnim asta iar și iar,
atât în arta modernă, cât și în cea de acum 13.000 de ani.
O întâlnim și aici. Să fi fost și aceste lucrări induse de ayahuasca?
Da. De ayahuasca sau de alte plante care provoacă viziuni.
Sunt multe.
În spatele oricărei culturi, găsești o plantă care induce viziuni.
Geoglifele par să fie manifestarea tridimensională,
la scară uriașă,
a genului de viziuni induse de ingerarea unei substanțe precum ayahuasca,
în care modelele geometrice sunt primul lucru văzut.
Cred că e vorba de manifestarea în alt mediu a aceluiași impuls.
Dacă geoglifele amazoniene au fost inspirate de experiențe vizionare,
se pune întrebarea unde s-a mai simțit această inspirație?
Există un temei.
Asemănarea acestor lucrări telurice
cu lucrările geometrice din America de Nord, din statul Ohio.
Lucrările ceremoniale hopewell
sunt atribuite unei civilizații cunoscute azi drept cultura hopewell,
care a prosperat în zona Marilor Lacuri acum circa 2.000 de ani.
Sunt șanțuri și movile de mari proporții, în tipare geometrice precise.
Poți suprapune lucrările din Amazonia peste cele din Ohio.
Totuși, par să fie create de culturi fără legătură între ele.
Eu nu pot accepta explicația coincidenței.
Când întâlnim o idee iar și iar, în locuri separate de mari distanțe geografice…
REGIUNEA ACRE, BRAZILIA - OHIO, SUA
…avem de a face cu idei moștenite,
transmise mai departe și manifestate în diverse epoci.
Ideea este arhaică,
nu neapărat lucrarea la care ne uităm.
Spre deosebire de echivalentul amazonian, care abia începe să fie cercetat…
lucrările din Ohio se studiază de peste un secol.
Știm că sunt mai mult decât niște forme geometrice curioase.
Multe dintre lucrările din Ohio, inclusiv Colina Șarpelui,
sunt perfect aliniate cu solstițiile și echinocțiile.
Remarcabil, unele se aliniază direct și cu ciclurile lunare mai complexe.
E o curiozitate a lumii antice
faptul că exista un mare interes pentru astre.
Aceste observații astronomice uluitoare au fost făcute acum circa 2.000 de ani,
poate cu mult mai devreme,
regăsindu-se și în alte construcții colinare nord-americane.
Ca în situl milenar de la Cahokia
și cel de 3.000 de ani de la Poverty Point,
așezat dinadins la nord de alt sit,
Lower Jackson Mound, vechi de 5.000 de ani.
Cine știe ce astronomie cifrată așteaptă să fie dezvăluită
în nou-descoperitele geoglife amazoniene?
Existau oameni în America în urmă cu zeci de mii de ani.
Nu trebuie exclusă posibilitatea că a existat timp
să se dezvolte o cultură și o știință complexă a astrelor,
care să fie exprimată în monumente.
Să dovedească aceste cunoștințele astronomice amănunțite
că civilizația glaciară dispărută pe care o caut
a lăsat moștenire idei și în alte părți ale Americii de Nord?
La 2.100 km de Ohio…
în colțul de nord-vest al New Mexico,
am ajuns într-un deșert alpin rece,
cu platouri înalte și costișe abrupte.
Terenurile argiloase degradate din sud-vestul SUA
sunt un ținut ostil, cu priveliști care îți taie răsuflarea,
traversate de ravene geologice,
străjuite de pereți de gresie aproape verticali.
Acest relief dezolant pare nepotrivit
pentru ample proiecte de construcție, contemporane sau antice.
Nu este așa.
Acest canion adăpostește situri de mare însemnătate arheologică.
Zeci de construcții antice sunt răspândite pe kilometri de vale,
de la mici încăperi independente
la edificii monumentale.
Acesta este Canionul Chaco.
CANIONUL CHACO, NEW MEXICO
În ciuda a peste un secol de cercetări,
construcțiile din Canionul Chaco rămân o enigmă.
Originea și chiar rolul lor este subiect de dispută încinsă.
Învăluită în mare mister, în mijlocul canionului…
se află cea mai impunătoare clădire.
Locul se numește Pueblo Bonito, care înseamnă „sat frumos”.
Înalt de câteva caturi,
e un labirint de încăperi, coridoare
și ample spații circulare, semisubterane.
Și azi, la secole întregi după încheierea lucrărilor,
priveliștea este izbitoare.
Pueblo Bonito e un proiect uriaș de construcție.
Au fost cartografiate sute de camere.
În mod misterios, multe par construite fără guri de acces.
Arheologii lucrează aici de zeci de ani și au făcut descoperiri importante.
Totuși, interpretarea este neclară.
Destul de cert este însă felul cum arăta satul la apogeu.
Complexul era un hemiciclu uriaș,
cu pereți drepți, perpendiculari pe sol.
Clădiri dreptunghiulare de câteva etaje erau dispuse pe semicerc…
creând până la 800 de încăperi.
În centru era o piață, traversată de un zid,
cu multe incinte circulare semisubterane de o parte și de alta.
Cine sunt constructorii?
De ce au depus ei uriașul efort de a crea acest edificiu extraordinar?
Nathan Hatfield, oficial desemnat interpret-șef al Canionului Chaco,
studiază clădirile de aproape un deceniu.
Spune-ne despre locul unde ne aflăm.
Aceasta a fost cea mai mare construcție din America de Nord
până la jumătatea secolului XIX.
Arheologii nu au putut să dateze cu carbon piatra.
Dar, prin metoda fidelă a datării pe baza inelelor bârnelor de lemn,
s-au stabilit mai multe etape de construcție.
Nu s-a construit totul odată, ci de-a lungul a câtorva secole.
Cam când s-a construit cea mai veche parte din Pueblo Bonito?
Cam în jurul anului 850.
- După Hristos? - Da.
Da.
Lucrările au durat cel puțin 200 de ani.
Asta se întâmpla înainte să se așeze aici indienii pueblo.
CU 850-1.150 DE ANI ÎN URMĂ
Triburile hopi, zuni și acoma.
Pueblo Bonito a fost construit de vechea populație pueblo.
Din motive necunoscute nouă,
și-au ales Canionul Chaco drept vatră a culturii.
Pueblo Bonito avea să devină cea mai amplă construcție
din acest centru cultural.
Un centru cultural care includea peste o duzină de mari case.
De ce au fost înălțate aceste edificii în Canionul Chaco?
Erau locuitori stabiliți permanent aici?
Nu, arheologii nu au găsit dovezi ale unei populații numeroase.
Dacă aceste clădiri nu erau spații locative,
ce scop slujeau?
Printre vestigii, arheologii au descoperit peste o sută de morminte ritualice…
alături de vase de ceramică cu motive geometrice spectaculoase
și obiecte aduse de la sute, dacă nu mii de kilometri distanță.
CLOPOT DIN CUPRU, MEXIC
Este vizibilă strădania uriașă depusă
pentru crearea acestui soi de centru al lumii.
Se adună dovezi edificatoare că era vorba de un centru de pelerinaj,
unde veneau oameni din toate direcțiile, atrași de magia locului.
Este neîndoielnic un loc sacru.
În această lumină,
zidăriile circulare din aproape toate clădirile complexului
capătă sens.
Indienii hopi, coborâtori din ancestrala populație pueblo,
numesc aceste construcții kiva.
Spune-mi despre kiva. Ce erau și ce sunt?
Potrivit consensului, kiva era un spațiu de ceremonii.
Are câteva caracteristici comune.
Există o bancă.
Kiva mai mari includ și cripte.
Majoritatea au o vatră cu lemne.
Pentru hopi și celelalte triburi pueblo,
kiva este un spațiu spiritual și politic,
unde se strâng să efectueze ritualuri sacre.
Deci e o tradiție culturală vie? E un spațiu de ceremonii?
Da.
Ceremonii care, atunci și acum,
includ consumul unui tabac special.
La nord de Chaco, în Utah,
studiind o vatră făcută de omul străvechi, arheologii au găsit semințele
unei speciei de tutun halucinogen, Nicotiana attenuata.
La analiza cu carbon a reieșit că semințele au 12.300 de ani.
Ar însemna că oamenii consumau tabac încă din era glaciară.
Probabil că astfel de plante halucinogene se consumai și după mii de ani
în ceremoniile de la Chaco.
Așa cum șamanii amazonieni folosesc ayahuasca.
Să fie aceste tradiții șamanice practicate de la mii de kilometri distanță
moștenirea unui sistem de credințe încă și mai vechi,
care a lăsat urme peste tot în Americi?
Pentru a explora misterele acestor kiva,
mă duc la marginea canionului, la circa 800 m sud de Pueblo Bonito,
la kiva supremă.
Casa Rinconada.
Deosebită de multe kiva de la Chaco,
Casa Rinconada iese din rândul construcțiilor extinse.
În incinta semiîngropată,
pereții sunt prevăzuți cu intrări în formă de T,
deschiderile dând spre nord și spre sud.
Filmarea lentă arată
cerul învârtindu-se în jurul Stelei Polare chiar deasupra intrării.
Există ceva ciudat de familiar la Casa Rinconada.
Îmi amintește de situl megalitic glaciar de la Göbekli Tepe, tocmai din Turcia.
Și acolo, camerele circulare similare cu kiva, adâncite în pământ,
includ stâlpi în formă de T,
aliniați cu anumite puncte de pe firmament.
Cum ar putea aceste zidării antice,
despărțite de geografie și de timp,
să fie înrudite?
E ispititor să speculăm.
Mitul originar hopi oferă un posibil indiciu.
Indienii hopi cred că trăim în a patra lume,
că au mai fost trei materializări
dintr-un fel de tărâm subteran.
Conform legendei hopi, după crearea primelor vietăți,
spiritul Soarelui i-a poruncit emisarei sale, Bunica Păianjen,
să îndrume dezvoltarea ființelor în primele două lumi.
În a treia lume,
ea i-a învățat pe primii oameni să facă obiecte împletite și din lut,
și să distingă binele de rău.
Însă unii s-au ticăloșit.
Mâhnit, spiritul Soarelui le-a poruncit celor buni să pornească la drum.
Oamenii s-au cățărat pe o trestie până la o spărtură din cer.
Acolo, Bunica Păianjen i-a ajutat să pătrundă în noul lor sălaș,
a patra lume, unde trăiesc și azi urmașii lor.
Indienii hopi venerează o formă de relief neobișnuită din Marele Canion,
pe care o consideră chiar punctul de acces din mit.
I se spune Sipapu.
Apropierea e interzisă, dar orificiul e reprodus simbolic în toată lumea hopi.
În cultura pueblo, gaura din podeaua kivei poartă tot numele de sipapu.
Se consideră că prin ea au ieșit străbunii din lumea anterioară, distrusă,
în lumea în care trăim azi.
Voi face acum o comparație care ar putea părea exagerată.
Oare nu se face trimitere la un timp
când oamenii erau nevoiți să se adăpostească sub pământ?
Știm că a existat o asemenea perioadă acum circa 12.800 de ani,
la începutul Dryasului Recent.
Încă se dezbate,
dar mulți savanți atribuie cataclismele ce au zguduit atunci Pământul și diluviile
ciocnirii cosmice și exploziilor
pricinuite de trecerea Pământului prin siajul unei comete spulberate.
Dacă dușmanul era un pericol din cer,
dacă vorbim de impactul unor fragmente de cometă uriașă,
atunci construcțiile subterane capătă mult sens.
Profunda conexiune străveche nu este una directă.
E o amintire păstrată în tradiția orală
despre o vreme când strămoșii noștri au trebuit să iasă de sub pământ,
într-o lume nouă, curățată de cataclism,
și să repopuleze acea lume.
Voi fi clar.
Nu mă îndoiesc că această kiva grandioasă datează de acum 1.000 de ani,
dar cred că făuritorii ei au canalizat
cunoștințe și idei moștenite din vremuri imemoriale.
Altă idee care se manifestă iar și iar la toate siturile american arhaice
este importanța cunoștințelor astronomice și geometrice.
La Pueblo Bonito, întreaga construcție e perfect aliniată
cu punctele cardinale: nord, sud, est și vest.
Asta arată că constructorii își înțelegeau locul pe planetă.
Mai mult, la echinocțiu se întâmplă un fenomen magic.
Soarele răsare și apune aliniat perfect cu partea de vest a zidului de la sud.
Nu a fost o întâmplare.
Așa s-a dorit.
Pe oameni îi atrage faptul că este același cer pe care îl vedem și astăzi.
- Da. - Încă se vede alinierea.
Am auzit că existau aici niște funcționari numiți „sacerdoți solari”. Așa este?
Erau observatorii soarelui, preoții soarelui.
Erau oameni dedicați arhitecturii.
Erau oameni dedicați privirii cerului.
Ce mari fenomene astrale urmăreau?
Solstițiul de vară? Solstițiul de iarnă? Echinocțiile?
Are legătură cu agricultura.
Așa.
Să ai un calendar în peisaj e esențial pentru supraviețuire.
Faptul că ei au reușit să facă asta
cu aceste construcții monumentale
are legătură cu succesul lor ca fermieri.
Am mai auzit argumentul ăsta.
Dar e problematică presupunerea că tot efortul era în slujba agriculturii.
Cam la 145 km nord de Canionul Chaco, se ridică o creastă de gresie,
încununată de două vârfuri: Piatra Hornului și Piatra Tovărășiei.
Lângă ele, găsim o mare casă chacoană cu două kiva.
Reiese că toată construcția a fost amplasată acolo,
într-o aliniere foarte precisă,
pentru observarea unui fenomen selenar care are loc o dată la 18,6 ani.
Este vorba de lunistițiul nordic.
Acesta se întâmplă când Luna răsare și apune în cel mai nordic punct ceresc,
după care traiectoria se mută spre sud în cadrul unui ciclu recurent.
Luna răsare printre Piatra Hornului și Piatra Tovărășiei
numai și numai în acea perioadă.
Genul acesta de cunoștințe se transmite din generație în generație.
Nu se construiește un monument după o singură observare.
El dă seamă de o străveche strădanie intelectuală
de a înțelege cosmosul care ne înconjoară.
Iar cosmosul e plin de mișcare și de schimbare.
Observarea de durată a mișcărilor și schimbărilor
necesită un efort devotat,
adesea pe perioade de mii de ani.
Începând să caute alinieri lunare
la clădirile din Canionul Chaco,
cercetătorii au găsit multe exemple remarcabile.
Când Luna ajunge iarna la lunistițiul sudic,
tot o dată la 18,6 ani,
răsare în aliniament cu trei edificii, construite pe o distanță de 10 km,
cu Pueblo Bonito la mijloc.
După 9,3 ani, la jumătatea ciclului,
luna de vară răsare pe linia care unește o clădire mare de la est de Pueblo Bonito
cu o altă clădire aflată la 17 km înspre sud-vest.
La apus, aceeași lună strălucește peste o casă mare,
trasând, tot prin Pueblo Bonito,
o linie de peste 27 km, până la o altă clădire de după canion.
Un lucru este cert.
Ciclul lunar de 18,6 ani nu afectează defel culturile agricole.
De ce s-au chinuit vechii indieni pueblo să îl marcheze în arhitectură?
Asta dovedește elocvent că nu se urmărea un scop economic,
ci că se sărbătorea conexiunea dintre cer și pământ.
Este limpede acum că toate aceste construcții chacoane
alcătuiesc împreună un calendar ritualic trasat pe pământ…
într-un canion posibil ales chiar în acest scop,
ca echivalent terestru al Căii Lactee.
Dar legăturile cu cosmosul, „precum în cer, așa și pe pământ”,
importante pentru cultura chaco,
nu se limitează la marile complexe arhitectonice.
La circa 8 km sud-vest de centrul canionului…
încep să urc,
căutând un lucru interesant, ce împodobește pereții accidentați.
Manifestări artistice arhaice, gravate în piatră.
Sunt documente prețioase, povești săpate în piatră,
constant revizuite, modificate și adăugite
vreme de cine știe câte milenii.
Siluete umane par să danseze
și să cânte la instrumente muzicale.
Spirale și șerpi se încolăcesc pe pereții canionului,
printre făpturi stranii și figuri geometrice,
asemănătoare cu cele din arta amazoniană,
posibil psihedelice.
Indiferent de spațiul geografic și de perioada istorică,
în arta rupestră, în petroglife, în arta murală,
se repetă iar și iar aceleași elemente vizuale,
ca cele induse de ayahuasca și de alte substanțe psihedelice.
Pe lângă reprezentările vizionare,
arta rupestră chacoană reflectă interesul pentru astronomie vădit și în arhitectură.
Această imagine a fost interpretată ca o eclipsă.
Soarele este întunecat de Lună, coroana lui jucându-și limbile de foc.
Aceasta este o supernovă.
Se știe acum că era vizibilă pe cerul zilei
pe vremea vechii populații pueblo, în 1054 î.Hr.
De ce să creezi asemenea imagini, într-un loc foarte greu accesibil,
dacă nu ai un motiv întemeiat?
În lipsa unui motiv economic, strategic sau politic aparent,
este logic să presupunem un țel mai înalt.
Mi se pare tot mai evident
că Canionul Chaco este un peisaj ritualizat
și că originile sale nu se restrâng la o mie de ani,
ci se pierd mult în trecut,
ajungând poate la ultima eră glaciară.
După știința dumitale, până unde în trecut putem identifica
prezența omului în Canionul Chaco?
Probabil ai auzit de curând că în Parcul Național Nisipurile Albe…
Urme de pași vechi de 23.000 de ani.
- Nu e departe de aici. - Nu.
Se prea poate ca omul să fi ajuns în Canionul Chaco
cu 10.000 de ani înainte să ridice vreo clădire.
Cred că au observat relieful și cerul
generații întregi, până să se apuce de construit.
Canionul Chaco prezintă urmele unei culturi de astronomi rafinați.
Atenția pentru ciclurile regulate ale Soarelui, Lunii și stelelor
și pentru maiestuozitatea cosmosului
nu era o ciudățenie particulară lor.
Era împărtășită,
prin simboluri, manifestări artistice și aliniamente arhitectonice similare,
de multe culturi arhaice din toată lumea.
Templul megalitic Mnajdra din Malta este perfect poziționat
pentru a surprinde echinocțiile și solstițiile.
Axa marelui templu de la Karnak, din Egipt,
încadrează răsăritul soarelui la solstițiul de iarnă.
Iar turnul central de la Anghkor Wat, din Cambodgia, se aliniază perfect
cu răsăritul soarelui la echinocții.
Se pare că a existat un proiect arhitectural planetar
de reproducere a armoniei și configurațiilor firmamentului
în monumente terestre,
de a aduce cerul pe pământ.
Dar cât de adânc în trecut merge acest proiect aparent planetar?
Există indicii într-o civilizație arhaică avansată din Americi…
care a dominat odinioară sudul Mexicului de azi și America Centrală.
Cultura maya.
Cultura maya mi se pare dintre cele mai fascinante
din lumea antică.
Este o cultură plină de mister și paradox.
Urmașii mayașilor trăiesc și azi aici,
în peisajul spectaculos de la Chiapas și din Peninsula Yucatán.
Aici, mult înainte de incași și de cultura pueblo,
a înflorit civilizația maya.
Această cultură și-a exprimat geniul în multe forme,
mai cu seamă prin realizări arhitectonice magnifice.
În mijlocul desei păduri tropicale de la șes,
stă ținutul sacru maya de la Palenque.
PALENQUE, MEXIC
Palenque este un loc de o frumusețe tulburătoare.
Arhitectura și tehnica uluitoare disting acest sit maya clasic.
Piramide avântate.
O arenă sportivă.
Un palat impunător.
Și temple bogat ornate cu imagini ce stârnesc curiozitatea.
Mayașii sunt vestiți pentru arhitectura lor nemaipomenită,
pentru complexele uluitoare de piramide, majoritar piramide terasate,
pentru frumusețea elegantă a formei și pentru măiestria execuției.
Ne dăm seama imediat că este o civilizație avansată.
Mildred Lucas Garcia, ghid specialist în cultura maya,
a închinat peste un deceniu înțelegerii sitului Palenque.
Când au început lucrările aici?
Cât a fost populat locul?
Temelia orașului a fost pusă în 200 î.Hr.
A fost părăsit după anul 900 d.Hr.
Așa.
Când mă uit la acest sit incredibil, la piramidele uriașe,
frumos construite, frumos gândite,
mi se pare clar că este opera unor oameni pricepuți,
care au avut un plan în minte.
Cum au făcut?
Știm că erau cariere de piatră în apropiere.
De aceea au ales să construiască orașul aici.
Aveau resurse naturale.
Aveau calcar aproape.
Aveau apă.
Au ales strategic amplasarea orașului.
- Cum l-au construit, asta nu se știe. - E un mister.
- Rămâne un mister. - Da.
De ce construiau mayașii piramide?
Vedem multe piramide la Palenque.
Piramidele, nu doar pentru mayași, ci pentru toate culturile antice,
reprezentau munții sacri.
Construcțiile masive de la Palenque reprezintă acești munți sacri.
Munții jucau un rol important în credințele mayașilor,
simbolizând sursa creației.
Se pare însă că epocalul proiect maya de edificare mai prezintă un aspect,
mai ales aici, la Palenque.
La Palenque, unele clădiri au fost proiectate
pe baza observațiilor astronomice.
Trei clădiri, alcătuind Grupul Crucilor,
serveau drept observator astronomic.
Așa.
Clădirile erau aliniate perfect cu solstițiul de vară
și cu echinocțiul de primăvară.
Este clar că la realizarea complexului au contribuit astronomi foarte iscusiți.
Așa este.
Dar de ce s-ar fi chinuit să alinieze edificiile cu solstițiile și echinocțiile?
Pe baza acestor alinieri incredibile, un lucru este clar.
Dacă vrei să înțelegi spiritul locului,
trebuie să privești, nu doar arhitectura, ci și cerul.
Am venit la Templul Soarelui,
într-un moment și o zi aparte: la răsărit, în timpul echinocțiului de primăvară,
când soarele răsare exact de la est și apune exact la vest,
într-o manifestare a armoniei cosmice.
Aici, la Templul Soarelui, acel răsărit creează un spectacol unic,
sărbăborit și în ziua de azi de comunitatea locală.
Echinocțiul de primăvară e important în spiritualitatea maya.
Ne aflăm în spațiul cel mai important.
Iar eu am loc în față.
Subtitrarea: Steliana Palade