Hele mit liv
har jeg haft det her
usædvanlige talent,
at jeg så tingene meget tydeligt
for mig.
Hvis jeg kan se det,
må det være opnåeligt.
Tanken var
at forme kroppen,
som du ville.
Men det kan også forme ens sind.
At gøre det, som alle siger, er umuligt.
Og det giver dig viljen…
Jeg vender tilbage.
…og sletter tvivlen,
på at dine visioner ikke bare kan blive til virkelighed,
men kan overgå dine drømme.
Jeg brændte indeni
efter meget mere.
Meget, meget mere.
Skulle jeg beskrive Arnold, ville jeg sige,
han er den mest beregnende person, jeg nogensinde er stødt på.
Den mest konkurrenceprægede galning, jeg har mødt.
Han er bare magisk.
Dukker Arnold op på settet, må du hellere tage dig sammen.
Vi kunne ikke være i nærheden af hinanden.
Han brød alle regler.
Arnold mente, at en krise er en forfærdelig ting at spilde.
Arnold solgte Arnold.
Han forstår universets joke.
Pis og papir.
DEL 1: ATLET
Mine damer og herrer, fra Østrig,
sig velkommen til Arnold Schwarzenegger.
Se, Arnold Schwarzenegger, 22 år.
Bor nu i Los Angeles.
Vejer næsten 105 kilo.
Han træner flere timer dagligt.
Det er hans liv. Han er professionel.
Når han ikke er her, turnerer han verden rundt og optræder.
Hør, hvordan folk reagerer på ham.
Og det var det!
Arnold Schwarzenegger fra Østrig.
Syv dommere ser på muskeludvikling og præsentation.
På førstepladsen
Arnold Schwarzenegger.
Og vinderen! En stor dag for den unge mand.
Da jeg gik i skole, følte jeg ikke, at jeg hørte til.
Jeg hørte til et andet sted.
Jeg ville ikke leve det liv, som østrigerne levede.
Du ved, gå i skole til man er 18,
og blive gift, få børn.
Bare arbejde for at forsørge familien.
Jeg følte, at mit formål med livet var langt mere end det.
THAL, ØSTRIG
Jeg kan lide at komme tilbage.
Hver gang man kommer, har man en anden synsvinkel.
Ser med nye briller.
Det var meget vigtigt, hver gang jeg kom til Østrig,
for at promovere mine film, bodybuilding, eller noget…
Jeg kom altid tilbage til Thal.
Det er altid godt at holde kontakten med dine rødder, hvor du kommer fra.
Thal er et smukt sted.
Huset, hvor jeg voksede op, var omgivet af gårde.
Der var et slot på den anden side af gaden,
bygget i 1100-tallet.
Det var vores legeplads. Det var så smukt.
Vores hus var et gammelt hus.
Den var bygget i begyndelsen af 1800-tallet.
Nedenunder boede skovfogeden.
Vi boede ovenpå i det gamle hus.
Min mor var hårdtarbejdende.
Aurelia.
Hun satte aldrig farten ned.
Hun var rengøringsfanatiker.
Hun lå på knæ to gange om ugen
og skrubbede gulvet.
Og når man åbnede skabet med håndklæder,
lå de perfekt.
Der var en kant.
Bam.
Hvis min far rørte ved det,
gik hun amok.
Så fanatisk var hun.
Jeg skal sige, hvad jeg har lært, da jeg voksede op.
"Arbejd røven i laser."
Min far var chef for lokalpolitiet.
Han var en tyran og en meget hård betjent.
Der var ingen slinger i valsen.
Min far mente, de skulle skabe disciplin i huset.
Du skulle fortjene morgenmad.
Jeg havde et godt forhold til min bror,
men et konkurrencepræget forhold.
Han var et år ældre, min bror.
Mere muskuløs, klogere.
Han var dygtig i skolen.
Min far fik os også til at konkurrere mod hinanden.
Hvem løber hurtigst?
Hvem plukker de smukkeste blomster til mors dag?
Min far sagde: "Jeg giver jer en time."
Min bror kom med sine blomster.
Min far sagde: "Meinhard, god dreng. Meget flot.
Arnold, næste år prøver du igen."
Så konkurrencepræget var det. Selv så dumme ting.
Min far gav mig drive og kamplyst,
og med beskeden:
"Hvad end du gør, Arnold,
så være nyttig."
Måden, jeg voksede op på, var hård, selvom der var smukt på landet.
Men at vokse op efter en krig…
Hvad sker der med dit hoved,
når du kommer hjem fra krig
med posttraumatisk stresssyndrom,
som min far?
Han blev begravet under bygninger, murbrokker, i tre dage,
og oveni det tabte de krigen.
De kom deprimerede hjem.
Østrig var et land af ødelagte mænd.
Der var tidspunkter, hvor min far virkelig kæmpede.
Så fik vi en lussing,
eller min far brugte bæltet og slog os.
Naboen blev også slået af sin far.
Alle gik igennem det samme.
Jo ældre jeg blev,
og jo mere jeg læste om verden udenfor, uden for Østrig,
jo mere tænkte jeg: "Jeg tror ikke, jeg voksede op det rette sted.
Der er noget galt."
Jeg ved, det lyder skørt, men jeg tænkte:
"Min far er måske ikke min rigtige far.
Måske er det en amerikansk soldat."
Jeg tjekkede det.
"Hvor kommer det fra? Mit ønske om,
at jeg ikke er fra Østrig? Måske er jeg fra Amerika. Hvorfor?"
Det overbeviste mig om, at jeg en dag skulle derover.
Jeg var det forkerte sted.
"Jeg må væk herfra."
Da min bror og jeg tog til byen i Graz…
Det var første gang, vi oplevede byen.
Efter skole gik vi lidt rundt i byen
og så biograferne.
På annoncen udenfor
stod der en fyr sådan her.
Jeg var i trance.
Hvem er det?
Herkules og piratdronningen.
Endeligt her
med en ny og dynamisk personlighed.
Reg Park som Herkules.
Overmenneskelig styrke.
Jeg gik ind og så hans krop
og var så forbløffet over den krop, at jeg ikke kunne glemme den.
Testosteronet begyndte at udvikles.
Interessen for piger var begyndt.
Alt begyndte.
Og så gik jeg forbi en butik.
Der var alt muligt amerikansk.
En af tingene var bodybuilderblade fra Amerika.
Reg Park,
som jeg så i film, var på forsiden.
Indeni var hans træningsprogram.
Han stod op kl. 5 om morgenen. Han trænede.
Så trænede han anden og tredje gang.
Det må jeg gøre.
Der stod, at han blev Mr. Universe,
og at han blev opdaget i Rom og blev Herkules.
Og jeg sagde: "Du godeste. Den fyr er mit idol."
Så han var min grundtegning over,
hvor jeg vil hen.
Mit drive for at komme til Amerika var enormt.
Hvis du er villig til at lægge timerne i det,
må du finde ud af, hvor dit talent ligger.
Hvad er du god til?
For mig repræsenterede bodybuilding en amerikansk sport.
Min feedback i træningscenteret var enorm, så jeg vidste,
det var den retning, jeg ville.
Jeg trænede hjemme.
Der var ingen larm.
Intet.
Og jeg kunne tænke, koncentrere mig
og visualisere, hvordan jeg blev bodybuildingmester.
Hvordan jeg flyttede til Amerika.
Hvordan jeg kom på film.
Hvordan jeg ville tjene millioner.
Thalersee, søen, var et magisk sted.
Jeg hang ud med professionelle brydere,
vægtløftere,
bodybuildere,
folk med muskler.
Jeg mødte Mr. Austria,
Kurt Marnul,
der gik rundt med de flotte piger
og ankom i en Alfa Romeo-sportsvogn.
Det var meget imponerende.
Jeg blev pludselig en del af den klike.
Jeg var ligesom knægten, de adopterede.
Siden da har jeg fejret det kammeratskab.
Jeg beundrede det så meget, at jeg skabte det, uanset hvor jeg var.
Min far var kritisk, fordi det ikke var typisk.
Det typiske er at blive fodboldspiller
eller skiløber.
Det er østrigsk.
Hvad fanden laver du i vægtløftning?
Og du kigger i spejlet, når du træner.
Hvad handler det om?
Det betyder selvoptaget.
Han sagde: "Vil du bruge musklerne, så hug noget brænde."
Og min mor flippede ud.
"Alle hans venner har
piger hængende over sengen.
Min søn har ikke en eneste pige hængende. Se det der.
Ikke én pige. Jeg mener, det er kun nøgne, olierede mænd.
Hvad gjorde vi galt?"
I starten var Arnold ikke en leder.
Han tilpassede sig os.
Men inden for et år,
tog han nok 15, 20 kilo på.
Når man er i Arnolds selskab,
får man det indtryk, at alt er nemt
og der ingen problemer er.
Min far tog ofte med,
og han så Arnolds potentiale.
Freddy Gerstl, faderen, blev en slags tilhænger.
Han sagde: "Man skal ikke kun have stærke muskler,
men også et stærkt sind."
Kroppen virker ikke af sig selv. Den virker, fordi du giver den instrukser.
Han sagde: "Husk én ting.
At man kan få en skade, og så er al sporten forbi.
Du kan tjene millioner af dollars.
Nogen kan stjæle det hele, og det er væk.
Det eneste, ingen kan tage, er dit sind.
Din hjernekraft.
Dit sind, din vilje,
er i sidste ende meget vigtigere end kroppen."
Han var en meget anderledes faderfigur end min far.
I modsætning til min far, der kritiserede alt,
var han en mere forstående far, som forstod dig
og ledte dig i den rigtige retning, snarere end at tvinge dig.
Jeg hører altid stemmen bag mig sige: "Vær sulten efter information."
Jeg kom ind i vægtløftningsklubben, der hed Athletik Union Graz.
Gutterne fra søen trænede også der.
Så jeg kunne endelig træne med de store drenge.
Der trænede Kurt Marnul.
Den vægtløftningsklub blev et mekka for mig.
Jeg blev afhængig af det, så jeg tog afsted hver dag.
Når jeg gik ind i træningscenteret, var der en væg,
der var af træ.
Og så tog jeg et stykke kridt
og skrev:
Biceps,
triceps,
bryst, ryg.
Så jeg lavede et sæt biceps-curls.
Så skrev jeg en streg ud for det.
Så lavede jeg en ny streg og endnu en streg.
Så den næste.
Flyes på bænken.
Så vidste jeg, når jeg havde lavet mine 20 sæt
af en specifik øvelse.
Efter tre timers træning var den fuld af sæt,
som jeg havde lavet for at nå mit mål.
ALDER 16
I bodybuildingen var der et eller to arrangementer om året.
Nogle gange var der mere end en konkurrence om dagen.
Som Mr. Steiermark, der er en delstat i Østrig.
Så var der Mr. Herkules-konkurrencen,
som normalt er den mest muskuløs fyr.
De hyrede et lokalt band, der var virkelig populært.
De havde eksotiske kvinder
for at give bodybuilding et bedre ry.
Så var der en Mr. Austria-konkurrence, som var det nationale mesterskab.
FØRSTEPLADS
Det var et sted, jeg tilbragte meget tid. Her i sengen, i dette rum.
Så lå jeg bare her,
sådan her.
Og lå bare her, sådan,
og drømte.
Og så op på de figurer.
Og når jeg sad op.
Så jeg Reg Park og hans krop
og huskede historien om,
at han voksede op i Leeds
i England.
Byen var som Graz.
Det var en fabriksby.
Og folk arbejdede hårdt.
Og jeg sagde til mig selv: "Kom han ud af det?
Så har jeg også en chance for at komme væk herfra."
Så ser du enhver mulighed for at komme væk herfra.
Det er grunden til, at jeg meldte mig til militæret tidligt.
I Østrig tjener alle i militæret.
Jeg besluttede, at gør det som 18-årig.
Jeg ville færdiggøre værnepligten og så komme videre,
for man fik først sit pas, når man havde aftjent sin værnepligt.
Jeg ville specialisere mig i at være kampvognsfører.
De sagde, det var umuligt. Jeg var for høj.
Min far kendte folk i militæret, så jeg blev kampvognsfører.
Så jeg blev den frækkeste kampvognsfører, de havde.
Midt i grundtræningen
fik jeg invitationen til at deltage i konkurrencen i Stuttgart, Tyskland.
Europas bedst byggede mand i juniordivisionen.
De sagde nej til at lade mig tage afsted.
Jeg vidste ikke,
at når man er på grundtræning, må man ikke rejse.
Jeg rejste alligevel.
Der var 28 fyre på scenen,
og jeg vandt.
FØRSTEPLADS
Jeg så min karriere foran mig.
Jeg så mig selv på Mr. Universe-scenen.
Jeg måtte bare erstatte Reg Parks hoved
med mit hoved og stå der med trofæet
og flekse mine muskler.
Og jeg så
tusindvis af mennesker
i auditoriet, i teatret, skrige:
"Arnold!"
Jeg så fantasien,
og det var ikke en drøm.
Jeg sagde: "Hvad vil du med en drøm? Du har brug for en klar vision."
Når man visualiserer noget helt klart,
tror man 100 procent, at man kan opnå det.
Mit første indtryk var,
at det var den mest fremragende junior, jeg havde set,
for han havde det hele.
Han havde en karisma, der var usædvanlig i den alder.
Han ejede scenen allerede dengang.
Jeg talte med ham. "Har du lyst til at komme til München,
som træner i mit træningscenter?"
Jeg skulle have været i militæret i tre år.
Så jeg måtte spørge, om jeg kunne stoppe tidligt.
Stillingen, jeg blev tilbudt,
at blive træner i et bodybuildingcenter i Tyskland,
var tiltrækkende.
Det var den eneste mulighed
for at komme ud af Østrig og et skridt tættere på Amerika.
Du bliver ikke den største bodybuilder nogensinde i Østrig.
Du skal træne med de bedste bodybuildere omkring dig,
og bodybuildingens mekka var Amerika.
"Jeg må væk herfra, uanset hvad der skal til."
Jeg tænker ikke: "Åh gud.
Sikke en forfærdelig opvækst, jeg havde."
Nej.
Det, jeg hadede som barn, var godt,
for det drev mig til at komme væk derfra.
Okay, lad os fodre pigerne.
Lulu, Whiskey!
Jeg kunne træne længere end nogen.
Jeg kunne udholde elendighed, når jeg rejste til andre lande.
Jeg kunne gøre ting, andre ikke kunne,
på grund af det.
Skubber ham væk.
Det generede mig ikke,
for det var bedre, end hvor jeg kom fra.
MÜNCHEN
Da jeg ankom til München,
hentede min ven Albert Busek mig ved toget,
og jeg flyttede ind i træningscenteret.
Der var et lille værelse,
og min seng var samme størrelse, som den, jeg voksede op med.
Jeg havde kun en mixer til at blande mine proteindrikke
og lidt tøj. Det var det.
Og jeg blev der i mindst et år.
Så jeg kunne træne når som helst.
Hvor heldig er jeg ikke at have et træningscenter mit hjem?
Jeg udviklede min egen lille familie,
som var Albert Busek
og Franco Columbu,
som jeg mødte året før i Stuttgart.
Han var den perfekte træningsmakker
og en af de få italienere, der talte tysk.
Han var fra Østrig. Jeg var fra Italien.
Vi begyndte at træne sammen og have det sjovt.
Siden da har jeg været en af Arnolds bedste venner.
Jeg sagde det forkert. Prøv igen.
Mine venner hjalp mig skaffe penge til en flybillet
til Mr. Universe-konkurrencen.
Forestil dig, et par måneder før er du i militæret.
Nu rejser du til London for at deltage i Mr. Universe-konkurrencen.
Mit mål var at placere mig i top seks,
men jeg blev nummer to,
som 19-årig.
Jeg sagde: "Du godeste.
Hvis jeg får andenpladsen
som en lille bondedreng fra Østrig uden erfaring,
så vinder jeg næste år!"
Arnold var så talentfuld,
at almindelige fans af bodybuilding vidste, det var fremtiden.
Ved Mr. Universe-konkurrencen
var en af dommerne en mand ved navn Wag Bennett.
Han sagde: "Arnold, du ser fantastisk ud. Det er storslået."
Alle de britiske ting, ikke?
Han inviterede os til middag,
og han var dommer, så jeg tænkte: "Det er utroligt."
Mit engelsk var forfærdeligt dengang,
så vi grinede altid af det.
Wag sagde til mig: "Kommer du tilbage, kan du bo hos os.
Du behøver ikke bo på hotel."
Det følgende år
organiserede Wag konkurrencen,
og han betalte flybilletten derover.
Så jeg boede hos Bennett i London
på Romford Road 335.
Jeg husker det hele.
Og Reg Park kom ind.
At møde Reg Park
var et af de ekstraordinære øjeblikke.
Man ser ham i blade.
Man ser ham i film.
Pludselig står han der.
Han kom lige fra Sydafrika og ville træne.
Og så trænede vi sammen.
Jeg husker, at han ikke engang tog sin sweater af.
Og det var bare ekstraordinært at se Herkules,
som man så i film, at se ham stå foran sig.
Og at have en samtale og ham var så flink.
Han vidste alt om mig, fordi Wag Bennett havde fortalt ham det.
For at motivere mig sagde han:
"Hvis du vinder Mr. Universe,
tager jeg dig med til Sydafrika.
Du skal lave fremvisninger. Jeg betaler dig for det.
Du kan tjene nogle penge og se hele landet."
Der er ikke plads til fejl,
for jeg skal være Mr. Universe i 1967.
Wag sagde: "Træn dine lægge.
Dine bicepser er meget større end dine lægge.
Læggene er tynde. Proportionen er forkerte."
Hvis du vil vinde,
skal du finjusteres, og alt skal være til et tital.
Endelig lykkedes det hele.
Og vinderen er
Arnold Schwarzenegger!
Da jeg var 20,
gjorde jeg min vision til virkelighed.
På samme scene, hvor Reg Park vandt,
og jeg fik det samme trofæ, som han fik.
Præcis som jeg forestillede mig det.
Alle folk skreg.
Jeg følte det som et eventyr.
Alt faldt på plads.
SYDAFRIKA
Reg Park inviterede mig til Johannesburg
for at bo hos ham.
Ved du, hvad det gjorde ved mig?
Mit idol inviterede mig hjem til sig.
Jeg mødte Arnold, da han var her.
Jeg var ni år.
Han var meget høflig. Han var velopdragen.
Han gik med sokker i sandalerne.
Som en bondeknold, så at sige.
Liljehvid hud. Alle på stranden var solbrændte.
Jeg kan huske hans ærefrygt,
men min far gjorde ham godt tilpas.
Min mor fik ham selvfølgelig også til at føle sig godt tilpas.
Han blev straks en del af familien.
Vi spiste sammen hver aften og gik i biografen.
Det, han lærte af mine forældre, var, hvor vigtig familien var.
Det imponerede ham mere end noget andet.
Min mor gav Arnold nogle råd.
Han kunne lave de basale poseringer, men der var intet flow.
Så hun hjalp ham med at sætte hans rutine sammen.
Mareon var balletlærer.
Hun lærte Reg at være mere yndefuld på scenen.
Det var to modsætninger. Ballet handler om yndefuldhed.
Så har du bodybuilding, som er firkantet
og uden meget bevægelse.
Jeg forstod det ikke,
men som tiden gik, begyndte jeg at bruge det, hun lærte mig.
Som barn var jeg genert,
og bodybuilding
var en sport, hvor man skulle optræde.
Så jeg på min egen måde kunne lære
at optræde og posere på scenen.
Og folk retter dig: "Smil mere, når du optræder."
Dette og hint.
Sådan blev jeg langsomt
en entertainer
og begyndte at nyde øjeblikket.
I 1968 deltog jeg i Mr. Universe-konkurrencen i London.
Hver gang de råbte en stilling…
Lavede jeg en dobbelt biceps-stilling, havde jeg de største bicepser.
Når vi vendte os om og lavede rygposeringer,
havde ingen en ryg som min.
Så jeg vidste, jeg ville vinde.
Jeg vandt den anden Mr. Universe-titel. Jeg følte mig på toppen.
Jeg skulle tilbage til München,
da jeg fik et telegram
fra Joe Weider.
Jeg sagde til mig selv: "Du godeste! Joe Weider?
Han er jo bodybuildingens gudfar."
Mestrenes træner siden 1939.
Alle, der vandt Mr. Universe og Mr. World, var trænet af Joe Weider.
Der står i telegrammet:
"Jeg inviterer dig til Miami til vores Mr. Universe-konkurrence,"
for der var to.
Weider startede en Mr. Universe i 60'erne i Amerika.
Jeg tog ikke hjem. Jeg hentede ingen af mine ejendele.
Jeg ringede til Albert og Franco og sagde:
"Jeg har fået en invitation fra Weider. Jeg kommer ikke tilbage.
Jeg flytter til Amerika. Farvel."
AMERIKA
KENNEDY LUFTHAVN
Da jeg kom til Amerika, følte jeg…
…at jeg endeligt var hjemme.
Så fløj vi ned til Florida.
Jeg var overbevist om, at jeg ville slå de amerikanske bodybuildere.
Blive den nye mester.
Blive den største bodybuilder nogensinde.
Han opførte sig arrogant og kæphøj, som en vinder, men han var ikke i form.
Fordi det handlede om at være stor for ham.
Og de udnævnte fjerdepladsen, tredjepladsen
og andenpladsen, Arnold Schwarzenegger.
Åh fuck.
Det kan ikke passe.
Jeg blev engang set som uovervindelig, og pludselig vandt Frank Zane.
Det var forfærdeligt. Jeg var flov.
Jeg tror, han var vant til at vinde hele tiden.
At lande her for første gang og blive besejret af,
med hans egne ord:
"En kylling med 17-tommer arme."
Det gik ham virkelig på.
Jeg var knust.
Jeg lå der midt om natten i sengen
på et hotelværelse,
og jeg troede, verden gik under.
Jeg var i et fremmed land.
Jeg kunne ikke kommunikere her.
Tusindvis af kilometer væk hjemmefra.
Og jeg havde lige tabt.
Jeg skuffede alle.
I mit hoved ville bodybuildingverdenen sige:
"Schwarzenegger er ikke, hvad vi troede. Så til helvede med ham."
Jeg græd hele natten.
Næste dag sagde jeg:
"Okay. Du græd som en baby, dit røvhul.
Lad os så komme videre."
Og så gav Weider mig en flybillet til Los Angeles.
Han ville tage sig af alting og skaffe mig en lejlighed.
Jeg skrev til mine venner: "Det er noget ganske andet."
Jeg følte mig helt hjælpeløs
og alene.
De træningscentre, jeg kom i,
var, hvor de bedste bodybuildere trænede.
Jeg kommer ind og vil træne.
Og fyrene, der ejede centret, som Vince Gironda,
han ejede Vince's Gym.
Han sagde: "Du er stadig en baby.
Vi skal af med en masse fedt på dig,
men du har meget potentiale."
Og jeg sagde til mig selv: "Hvad taler han om? Potentiale?"
Så trænede jeg i Gold's Gym,
og Joe Gold kaldte mig "Ballonmave".
Jeg sagde:
"Jøsses."
Jeg indså, hvorfor det var så vigtigt at komme til Amerika,
fordi de har en anden forståelse af,
hvad det betyder at være i form.
Jeg alene kan ikke opnå noget.
Jeg har brug for hjælp.
Så jeg inviterede Frank Zane, fyren, jeg blev slået af,
til at komme til Californien
og træne med mig.
Jeg ville se,
hvad han gør for at få denne fysik.
Og jeg boede hos ham på en lille seng i hans stue,
og vi tog i træningscenteret.
Til stranden. Tog billeder til Weider.
Jeg tog tilbage til Florida,
sagde op som lærer og flyttede til Californien.
Og da jeg trænede her,
især i Gold's Gym, tænkte jeg:
"Ville det ikke være fedt, hvis Franco kunne se det her?"
Han var min nære ven og træningsmakker i München.
Jeg savnede ham.
Men da Weider hørte om hans højde, var han ikke interesseret.
Han sagde: "Jeg vil ikke bringe sådan en lille fyr over. Helt ærligt."
Til sidst overbeviste fotografen Artie Zeller og jeg ham.
Og fra da af gik det stærkt.
Fem, seks,
syv.
Hvad?
Syv.
Otte.
Ni.
Ti.
Okay. Det er hårdt.
-Jeg er med. -Franco klarer det.
Okay, du må hjælpe mig.
På det område, at opbygge et fællesskab,
var mit talent faktisk større
end mit talent for bodybuilding.
Gold's Gym i Venice Beach.
Bodybuildere, der trænede til mesterskaber, kom der for at træne.
Og så kaldte Joe Weider det mestrenes træningscenter.
Næsen kommer til at se tynd ud nu.
Mit første indtryk af ham var
at han var udadvendt, sjov
og altid vittig.
Når han var i centeret, var han fokuseret.
Det var energi, og vi hjalp hinanden.
Arnold var god at have i træningscenteret.
Han fik en til at træne hårdere, kun for at imponere ham.
Han var perfektionist.
Man træner sammen og hjælper hinanden.
Man hjælper endda hinanden med at pumpe musklerne,
og smører så hinanden ind.
Man hjælper, fordi man ikke kan nå. Nogen skal smøre min ryg.
Man hjælper hinanden.
Og før man går, siger man: "Held og lykke."
Jeg sagde: "Held og lykke. Jeg slår dig."
Jeg var aldrig fanatisk omkring kost.
Det var Frank Zane og Franco Columbu,
der sammensatte mine vitaminer.
Og så eksperimenterede vi med steroider.
Alle, der er på toppen i bodybuilding,
tager steroider.
Måske fem procent af mit fremskridt
er fra steroiderne.
Jeg havde lægesupervision.
Man havde en meget streng regel om at gøre det fire måneder om året
før en konkurrence og så stoppe.
Så ændrede jeg mine spisevaner.
Jeg blev solbrændt.
Hvis hele din personlighed er vise dig frem,
kan du ikke vente med at vise folk, hvad du har.
Der var hundredvis af folk, der så fyre træne.
Jeg følte, jeg boede i et cirkus.
Så du fik det hele tiden,
tilfredsheden ved, at folk så dig
og sagde: "Wauw, han ser fantastisk ud."
Det var sommeren '69.
Jeg arbejdede som værtinde på Zucky's Deli.
Han kom til mig og sagde:
"Du er så sexet.
Jeg er nødt til at invitere dig ud."
Med en tyk accent.
Hans ordforråd var knap 100 ord.
Han var flot. Han var magnetisk.
Han var karismatisk.
Han var anderledes.
Da han kom til vores date, så jeg månelandingen.
Så vi så den sammen. Vi tog billeder foran fjernsynet.
Tranquility base her. Ørnen er landet.
Efter vores første date,
så vi hinanden så ofte som muligt.
Han skabte latter overalt.
Han var bare så
fascinerende.
Sammen med Barbara så jeg,
gennem hende, for første gang, hvordan Amerika fejrer jul.
Hun tog mig med hjem,
og familien var så inkluderende.
Det var første gang
i mit liv, at jeg fejrede en fødselsdag,
da Barbaras mor lavede en fødselsdagskage.
Jeg havde aldrig fået en kage. Ingen havde sunget "Happy Birthday".
Jeg ved ikke hvorfor.
Det gav mig en ny måde at værdsætte
den amerikanske livsstil på
og at få et normalt liv.
Men med min familie…
Kommunikationen med mine forældre var ikke god.
Og min bror…
Jeg slettede ham fra mit sind
i årevis i mine bodybuildingår.
Jeg følte, at jeg skabte mit eget liv herovre
og ville ikke have noget med mit tidligere liv at gøre.
Joe Weider ville finde ud af, hvordan han kunne sælge mig.
Så han fandt på,
at jeg var en tysk maskine.
Ingen følelser, bare marchere fremad,
og det ville gøre mig til en mester.
Jeg elskede det, for sådan så jeg mig selv.
Som en, der ikke kunne stoppes.
Joe Weider havde et mål i tankerne, det var, at jeg vandt alle konkurrencer.
At jeg var på forsiden af hans blad.
At jeg solgte en masse kosttilskud for ham.
Og at alt, hvad jeg gjorde,
brugte han navnet Weider til.
Så da jeg fandt på
at opdele min bicepstræning fra min tricepstræning,
kaldte han det Weider split-rutinen.
Så det var aftalen.
Jeg gennemgår det.
Du bør få taget unikke billeder, Arnold.
Der ser anderledes ud.
Jeg måtte arbejde med ham og sagde:
"Joe, du sælger dine produkter. Du tjener millioner.
Jeg vil også sælge egne produkter.
Jeg har bare brug for reklameplads i dit blad."
Jeg ville tjene penge. Jeg ville forvandle en dollar til to.
Og jeg ville lære at gøre det på den amerikanske måde.
Jeg spurgte Joe Weider:
"Kan du hjælpe mig på college for at lære engelsk?
Så studerer jeg business,
for engang skal jeg måske overtage din forretning."
Og det elskede han.
Det er de nye forsider.
Lad mig se dem.
Vi vil ikke have ham på forsiden.
Du sagde engang, at du kun satte
Mr. Universer eller Mr. Olympiaer på forsiden.
Joe?
Hver gang jeg vil have noget,
siger jeg til mig selv: "Okay, hvad er det næste?"
Hvis du altid er sulten, er du aldrig rigtig tilfreds.
Fordi Reg Park vandt tre Mr. Universe-konkurrencer,
skal Arnold slå den rekord.
Når folk tænker, at det er for meget, var det ikke nok for mig.
Jeg ville have mere.
Min far var gået på pension,
men han ville deltage i Mr. Universe.
På det tidspunkt var min far 42.
Arnold var 23.
Nogen sagde: "Ved du hvem, der deltager?"
"Hvem?"
De sagde: "Reg Park."
"Kom nu. Det er umuligt."
Det var underligt at konkurrere mod mit idol.
Og så vandt jeg.
Da det skete, skete der noget sært mentalt.
Jeg følte mig skyldig.
Måske skulle jeg ikke have konkurreret det år.
Det man som 15-årig drømte om
og idoliserede.
Og nu bliver du pludselig den,
som andre idoliserer.
Jeg fik den vision til at blive en realitet.
FØRSTEPLADS
Min hjerne er anderledes. Den er rettet mod at bevæge sig fremad.
Hvad er det nye?
En ny udfordring. Et nyt bjerg at bestige.
Mr. Universe er verdensmesterskabet,
men der er Mr. Universe hvert år.
Hvem er så den bedste?
Så Joe Weider skabte Mr. Olympia,
hvor alle Mr. Universer og verdensmestre
konkurrerede i Mr. Olympia.
Hvis du vinder, kan du kalde dig selv den bedste.
Bam!
Mr. Olympia!
I 1969 var mit første Mr. Olympia.
Det var en anden liga.
Jeg konkurrerede mod Sergio Oliva.
Jeg tabte til ham.
Han var bedre end mig.
Jeg gav ham et kys på scenen,
og jeg sagde: "Nyd det, det er sidste gang."
Det næste år kom jeg stærkt tilbage.
Jeg måtte gøre ham til skurken
for at træne hårdere og hårdere.
Jeg fik endelig chancen for at konfrontere ham.
Så snød jeg ham.
Vi lavede posering efter posering.
Så sagde jeg: "Jeg tror, det er nok.
"Nu må de kunne se, hvem der vinder."
Han sagde: "Du har ret," og så gik han.
Så pegede jeg på ham, som for at sige: "Han giver op."
Så det var et psykologisk trick for at lukke aftalen en gang for alle.
ARNOLDS FØRSTE OLYMPIA-SEJR
Han vendte sig og sagde: "Din skiderik."
Han var virkelig vred over det.
FØRSTEPLADS
I 70'erne blev jeg drevet til at gå fra titel til titel.
Jeg var så langt foran alle andre, at jeg tromlede alle.
-Hvad forventer du i aften? -Jeg er ikke sikker.
Jeg vil se, hvordan det ser ud.
-Hvad forventer du i aften? -At se fantastiske bodybuildere.
-Har du været til et før? -Nej.
-Har du været til et før? -Aldrig!
-Har du? -Aldrig.
At være bodybuilder er som at være kunstner,
en billedhugger som Rodin eller Michelangelo.
Fordi man skal have en fornemmelse for symmetri og skønhed.
Hvis du ikke har det, ligner det hele spild af tid.
Sådan, hold den.
Sådan. Bare hold den.
Lidt anderledes end for to måneder siden.
Jeg var aldrig tilfreds med min krop.
Du almægtige.
Jeg så i spejlet og sagde: "Jeg ved ikke, hvordan den her lortekrop
nogensinde kan vinde konkurrencen."
-Tak, fordi I kom. -Lou Ferrigno kommer også.
Når jeg praler med mig selv, er det bare pis.
Okay. Meget dramatisk.
Det er ligesom mit andet jeg, det, jeg vil have verden til at se.
Tag den her.
Det burde inspirere dig, for det er et armfoto.
Det er Columbu.
Hvad synes du?
Men i virkeligheden, når jeg er alene, ser jeg på den og siger:
"Den er der ikke. Det sker ikke."
Tjek brystet ud.
Jeg tror, det var det, der gav mig blod på tanden
og altid lyst til mere.
Dit bryst ser fantastisk ud, Arnold.
Kæmpestort.
Jeg var i Baltimore og Philadelphia
og fremvise poseringer.
Jeg kom hjem,
og Franco sagde: "Jeg har dårligt nyt."
"Hvad er det?"
Han sagde:
"Din bror er død i en bilulykke.
Han var fuld
og ramte en telefonpæl."
Jeg var målløs.
Han var altid familiens yndling.
Han var meget kunstnerisk.
Meget klog.
Læste meget.
Men min bror var aldrig rigtigt glad.
Jeg tror, han begyndte at drikke, fordi vores opvækst var så hård.
Brutaliteten derhjemme,
de tæsk, vi nogle gange fik af vores forældre.
Jeg tror ikke, han kunne holde til det.
Straffen.
Han var en mere sart person
af natur.
Det var en meget skizofren adfærd,
min bror og jeg oplevede derhjemme.
Der var den gode far,
og så var der de andre gange, hvor min far kom hjem fuld.
Og han råbte klokken tre om natten.
Vi vågnede,
og pludselig hamrede vores hjerter,
for vi vidste, hvad det betød.
At han hvert øjeblik kunne slå min mor
eller gå amok.
Så der var en slags mærkelig vold.
Den opvækst, vi havde,
var gavnlig for en som mig,
som var meget stærk og meget beslutsom.
Men min bror var mere skrøbelig.
Nietzsche havde ret.
Det, der ikke dræber dig, gøre dig stærkere.
Det, der gjorde mig til den, jeg er i dag,
var det, der ødelagde ham.
I 1972, da jeg konkurrerede i Essen, Tyskland,
kom mine forældre af
uforklarlige årsager.
Jeg har deltaget mindst 50 gange
i vægtløftnings- og styrkeløftkonkurrencer,
i lokale, regionale og nationale konkurrencer.
Mine forældre kom aldrig til det.
Så derfor blev jeg overrasket.
Min far opførte sig lidt underligt.
Han var lidt langsommere. Nogle gange talte han utydeligt.
Så der var noget galt.
Et par uger senere
fik jeg et opkald,
om at min far havde fået et stroke.
Jeg tog næste fly til Østrig
og besøgte min far på hospitalet.
Han kunne ikke kommunikere.
Han havde brug for meget lægehjælp,
men jeg vidste ikke, om han kunne komme sig eller ej.
Det vidste jeg ikke.
Jeg fløj tilbage til Los Angeles,
og derefter døde han.
Da min far og min bror døde,
havde jeg ingen følelser omkring det.
Du ved? Jeg fortrængte det.
De følelser kommer måske frem senere i mit liv,
men jeg ved det ikke.
Det har jeg trænet mig selv til.
Ikke at blive påvirket af ting udefra.
Jeg mener…
Jeg er ikke ekspert
i psykologi eller noget.
Jeg kan kun sige,
at når du er en person, der altid har et mål,
der altid har en mission,
jo mindre tid har du til at overveje: "Hvordan har jeg det i dag?"
"Er jeg deprimeret i dag?"
"Har jeg ondt af mig selv?"
"Er jeg blevet et offer?"
"Jeg har det så dårligt med mig selv." Og så videre.
Jeg har ikke tid til det. Ofte er det folk, der ikke arbejder nok.
Hvis du har travlt hele tiden,
har du ikke tid til at tænke over det.
Lad os komme videre. Afsted.
Da jeg indså, at bodybuilding ikke var etableret,
besluttede jeg at voldpromovere mig selv.
Hvad ser dommerne efter?
De ser efter proportioner, symmetri, størrelse på musklerne,
hvordan du poserer og fremviser.
Jeg vil hjælpe folk med at forstå,
hvad sporten handler om.
-Har du alt i stolen nu? -Nej, der var et problem.
Jaså.
HVEM HAR BRUG FOR SPEJLE? DEN ØSTRIGSKE EG ER GUDESKØN
Jeg har kun været her i landet i fem år.
Hvad betyder "hanky-panky"?
Du godeste.
HAN ER IKKE TYKNAKKET HJERNE OG RÅSTYRKE
Det er en sport. Jeg konkurrerer for at være den bedste.
Samtidigt er jeg kunstner.
Jeg skaber en krop, der ikke var der før.
I '74 var Arnold i fantastisk form,
og han var helt uovervindelig.
I 1974 vandt jeg Mr. Olympia-konkurrencen.
Jeg vandt i alt 13 verdensmesterskaber i bodybuilding.
Et efter et.
Fordi jeg var drevet af visionen.
FØRSTEPLADS
Hvad kan man ellers gøre?
Vinde et til?
Kedeligt.
Så jeg stoppede.
Jeg havde konkurreret i ti år.
Efter ti år følte jeg, det var nok.
Jeg måtte lade andre få en chance.
Og forlade det som vinder.
Mine damer og herrer, Arnold Schwarzenegger.
Det er en sport. Jeg elsker at konkurrere.
Og jeg elsker at være verdens bedste.
Bare den bedste.
At stå deroppe og vide, at der ikke er nogen anden mand,
der er bedre på dette område, end mig.
Og jeg synes, det er trivielt nu,
at jeg gerne vil videre til andre ting,
og prøve at være den bedste til noget andet.
Hvad?
Jeg vil gerne være skuespiller.
Finde ud af, om jeg kan være god til det.
TI ÅR SENERE
Jeg talte i telefon med ham.
Hallo?
Jeg sagde…
Fortæl mig om din proces som skuespiller.
Han sagde: "Jim.
Jeg vil ikke være skuespiller. Jeg vil være en stjerne."
Tekster af: Anja Molin