Koko ikäni -
minulla on ollut -
epätavallinen kyky
Näen asiat hyvin selvästi edessäni.
Jos näen sen,
se on saavutettavissa.
Ajatus oli muotoilla keho mielen mukaiseksi.
Samalla tavoin voi muokata mieltään.
Tehdä asioita, joita kaikki sanovat mahdottomiksi.
Se antaa tahtoa.
I'll be back.
Se poistaa epäilyt.
Näkemyksensä voi paitsi toteuttaa,
myös ylittää.
Minulla oli valtava jano.
Janosin enemmän.
Paljon enemmän.
Jos kuvailisin Arnoldia yhdellä sanalla,
sanoisin, että hän on laskelmoivin tapaamani henkilö.
Hän on kilpailuhenkisin tuntemani hullu.
Hänessä on taikaa.
Kun Arnold saapuu kuvauspaikalle, on syytä olla valmis.
Emme voineet edes hengittää samaa ilmaa.
Hän rikkoi kaikki säännöt.
Arnold uskoi, että kriisit pitää hyödyntää.
Arnold myi Arnoldin.
Hän tajuaa universumin vitsin.
Paskapuhetta.
OSA 1: URHEILIJA
Hyvät naiset ja herrat, Itävallasta,
toivottakaa tervetulleeksi herra Arnold Schwarzenegger.
Arnold Schwarzenegger, 22 vuotta, asuu Los Angelesissa.
Painaa lähes 105 kiloa.
Hän treenaa useita tunteja päivässä.
Tämä on hänen elämäänsä.
Kun hän ei tee tätä, hän kiertää maailmaa ja näyttelyitä.
Kuunnelkaa yleisön reaktiota.
Siinä hän on!
Arnold Schwarzenegger Itävallasta!
Seitsemän tuomaria antaa pisteet lihasten kehityksestä ja esittelystä.
Numero yksi.
Herra Arnold Schwarzenegger.
Voittaja!
Iso päivä tälle nuorukaiselle.
En tuntenut kuuluvani kouluun.
Tunsin kuuluvani muualle.
En halunnut tyypillistä itävaltalaisen elämää.
Se tarkoittaa koulua 18-vuotiaaksi, naimisiin, lapsia -
ja työtä perheen elättämiseksi.
Minusta tuntui, että elämäni tarkoitus ylitti sen.
THAL, ITÄVALTA
Tykkäsin aina palata tänne.
Näin paikan joka kerta eri näkökulmasta.
Toisen linssin läpi.
Aina Itävaltaan tullessani,
olin sitten mainostamassa elokuvaa tai kehonrakennusta,
oli aina tärkeää palata Thaliin.
On hyvä pitää yllä yhteys omiin juuriinsa ja synnyinpaikkaansa.
Thal on kaunis paikka.
Lapsuudenkotini -
oli maatilojen ympäröimä.
Kadun toisella puolella oli 1100-luvulla rakennettu linna.
Se oli leikkikenttämme. Uskomattoman kaunista.
Talomme oli vanha.
Se oli rakennettu 1800-luvun alussa.
Alakerrassa asui metsänvartija.
Vanhan talon yläkerta oli meidän.
Äitini oli ahkera.
Aurelia.
Hän ei koskaan hidastanut.
Hän oli siisteysfanaatikko.
Hän konttasi lattialla kahdesti viikossa -
kuuraamassa sitä puhtaaksi.
Ja kun katsoin pyyhekaappiin,
kaikki oli järjestyksessä.
Tiukkoja kulmia.
Jos isä edes koski niihin, äiti sekosi.
Hän oli todella fanaattinen.
Opin nuorena raatamaan kovasti.
Isäni oli maakuntapoliisin päällikkö.
Hän oli tyranni ja kova poliisi.
Hänen kanssaan ei pelleilty.
Isä opetti kovaa kuria kotona.
Aamiainenkin piti ansaita.
Suhde veljeeni oli hyvä, mutta hyvin kilpailullinen.
Hän oli minua vuotta vanhempi.
Lihaksikkaampi ja fiksumpi.
Hän oli hyvä koulussa.
Isä laittoi meidät kilpailemaan.
Kumpi juoksee kovempaa.
Kumpi poimii kauniimmat kukat äitienpäiväksi.
Isä antoi tunnin aikaa.
Veli tuli kotiin kukkiensa kanssa.
Isä sanoo: "Meinhard, oikein hyvä.
Arnold, ensi vuonna paremmin."
Kilpailimme siis typerissäkin asioissa.
Isä antoi intohimon, jatkuvan janon ja oman viestinsä:
"Mitä ikinä teetkin, Arnold,
ole hyödyksi."
Kasvuympäristö oli rankka, vaikka paikka olikin kaunis.
Mutta lapsuus sodan jälkeen…
Mitä päässä tapahtuu, kun palaa sodasta -
kärsien traumaperäisestä stressihäiriöstä?
Kuten isäni.
Hän oli kolme päivää hautautuneena sortuneen rakennuksen raunioihin.
Lisäksi he hävisivät sodan.
Miehet palasivat masentuneina.
Itävalta oli murtuneiden miesten maa.
Toisinaan isällä oli todella vaikeaa.
Meitä lyötiin.
Isä käytti vyötä meihin.
Naapurin poika koki saman.
Kaikki olivat samassa veneessä.
Kun kasvoin ja luin maailmasta Itävallan ulkopuolella,
aloin ajatella varttuneeni väärässä paikassa.
Jokin oli pielessä.
Se kuulostaa hullulta,
mutta jonkin aikaa ajattelin, ettei isä ole oikeasti isäni.
Ehkä se on amerikkalainen sotilas.
Tutkin asiaa. Mietin, mistä se kumpuaa.
Olin todella sitä mieltä,
etten kuulu Itävaltaan.
Ehkä kuulun Amerikkaan. Mistä se tuli?
Se vakuutti minut siitä, että päädyn vielä sinne.
Olen väärässä paikassa.
Pitää päästä pois.
Kun menin veljeni kanssa Graziin -
olin ensi kertaa oikeassa kaupungissa.
Kävelimme koulun jälkeen kaupungilla. Huomasimme elokuvateatterin.
Sen edessä oli mainos, jossa mies pullisteli lihaksiaan.
Olin kuin transsissa.
Kuka tuo on?
Herkules ja vangitut naiset.
Vihdoin täällä!
Uusi ja dynaaminen henkilö.
Reg Park on Herkules.
Yli-inhimilliset…
Menin ja näin hänen kehonsa.
Olin niin ihmeissäni siitä, etten saanut sitä mielestäni.
Testosteroni alkoi vaikuttaa.
Aloin kiinnostua tytöistä.
Kaikkea alkoi tapahtua.
Kävelin ohi kaupan -
jossa oli amerikkalaista tavaraa.
Yksi oli voimailulehti Amerikasta.
Reg Park,
jonka näin elokuvissa, oli kannessa.
Lehdessä oli hänen treeniohjelmansa.
Hän heräsi viideltä treenaamaan.
Hän treenasi toisen ja kolmannen kerran.
Minunkin täytyy.
Hän kertoi Mr. Universe -kisasta -
ja miten hänet löydettiin Herkuleen rooliin Roomassa.
Voi luoja.
Hän oli idolini.
Hän oli pohjapiirros sille,
mitä halusin itse tehdä.
Palo päästä Amerikkaan oli valtava.
Jos on valmis tekemään töitä,
täytyy löytää se jokin,
jossa on lahjakas.
Missä on hyvä.
Minulle kehonrakennus edusti amerikkalaista urheilua.
Sain valtavasti palautetta salilta.
Tiesin, että se on oikea suunta minulle.
Treenasin kotonani.
Ei kuulunut ääntäkään.
Ei mitään.
Saatoin ajatella, keskittyä -
ja kuvitella itseni kehonrakennuksen mestariksi.
Muuttaisin Amerikkaan.
Pääsisin elokuviin.
Ansaitsisin miljoonia dollareita.
Thalersee-järvi oli taianomainen paikka.
Siellä oli ammattipainijoita,
painonnostajia, kehonrakentajia. Lihaksikkaita ihmisiä.
Tapasin Mr. Itävallan.
Kurt Marnul oli nättien tyttöjen ympäröimä.
Hän ajoi paikalle Alfa Romeollaan.
Se oli vaikuttavaa.
Minusta tuli osa sitä ryhmää.
Olin nuorukainen, jonka he ottivat huomaansa.
Olen siitä asti arvostanut sitä toveruutta.
Ihailin sitä ja loin saman tunnelman kaikkialla.
Isä ei pitänyt siitä, koska se oli epätavallista.
Tavallista olisi ollut jalkapallo -
tai hiihtäminen.
"Tämä on Itävalta.
Miksi nostat painoja?
Ja katsot peiliin treenatessasi.
Mistä siinä on kyse?"
Se tarkoittaa itsekeskeistä.
"Jos haluat käyttää lihaksiasi, pilko puita."
Äitikin sekosi.
"Kaikilla kavereilla…
Hellä on…
Tyttöjä sängyn yläpuolella.
Pojallani ei ole yhtäkään tyttöä.
Ei yhden yhtä, vain öljyttyjä, alastomia miehiä.
Mikä meni vikaan."
Alussa Arnold ei ollut johtaja.
Hän mukautui meihin.
Mutta vuoden sisällä -
hänen painonsa nousi 15 tai 20 kiloa.
Arnoldin seurassa tulee olo,
että kaikki on helppoa
Ongelmia ei ole.
Isäni oli usein mukana -
ja näki Arnoldin potentiaalin.
Freddy Gerstlistä tuli iso tukija.
ITÄVALTALAINEN POLIITIKKO
Hän sanoi, että lihakset eivät riitä.
Tarvitaan myös vahva mieli.
Keho ei toimi itsekseen. Sille pitää antaa ohjeita.
Hän sanoi: "Muista yksi asia. Voit loukkaantua. Urheilu-ura on ohi.
Voit ansaita miljoonia, mutta joku voi ryöstää sinut.
Mieli on ainoa asia, jota kukaan ei voi viedä.
Mielesi ja tahtosi ovat lopulta paljon kehoa tärkeämpiä."
Hän oli isähahmo. Toisenlainen kuin oma isäni.
Minun isäni kritisoi kaikkea.
Freddy oli ymmärtäväisempi.
Hän ymmärsi ja ohjaili oikeaan suuntaan, ei pakottanut.
Kuulin aina hänen äänensä: "Janoa tietoa."
Liityin Athletik Union Graz -painonnostoseuraan.
Myös järven tyypit treenasivat siellä.
Pääsin vihdoin isojen poikien salille.
Myös Kurt Marnul treenasi siellä.
Seurasta tuli minulle Mekka.
Olin koukussa siihen.
Olin siellä joka päivä.
Salilla oli iso seinä.
Se oli puuta.
Otin liidun -
ja kirjoitin muistiin.
Hauikset.
Ojentajat.
Rinta.
Selkä.
Tein sarjan hauiksia.
Vedin seinälle yhden viivan.
Ja toisen ja kolmannen.
Sitten seuraava.
Perhosnostoja penkillä.
Tiesin, kun olin tehnyt 20 sarjaa tiettyä harjoitusta.
Kolmen tunnin harjoittelun jälkeen seinä oli täynnä.
Se oli tavoitteeni.
1964, IKÄ: 16
Kehonrakennuksessa oli ehkä pari tapahtumaa vuodessa.
Joskus päivän aikana oli useampia kisoja.
Mr. Steiermark, tai Styria.
MR. STEIERMARK: NELJÄS SIJA
Sitten oli Mr. Hercules -kilpailu,
joka on yleensä lihaksikkaimmille tyypeille.
MR. HERCULES: KOLMAS SIJA
Sinne palkattiin suosittu paikallinen bändi.
Siellä oli naisia eksoottisista paikoista.
Tarkoitus oli kirkastaa lajin mainetta.
Sitten on tietysti Mr. Itävalta, joka kattaa koko maan.
JR. MR. ITÄVALTA: ENSIMMÄINEN SIJA
Vietin täällä paljon aikaa.
Tässä sängyssä ja tässä huoneessa.
Makaisin nimenomaan tässä.
Näin.
Olin vain tässä -
ja unelmoin.
Katselin noita hahmoja.
Nousin istumaan.
Näin Reg Parkin kehon.
Muistin tarinan siitä,
miten hän varttui Leedsissä, Englannissa.
Kaupunki oli kuin Graz.
Tehdaskaupunki.
Ihmiset tekivät kovasti töitä.
Sanoin itselleni, että jos hän pääsi pois sieltä,
minäkin voin päästä täältä.
Etsin kaikki mahdollisuudet päästä pois.
Ehkä sen takia värväydyin armeijaan nuorena.
Itävallassa on pakollinen asepalvelus.
Päätin lähteä 18-vuotiaana.
Suorittaisin palveluksen ja jatkaisin siitä.
Passia ei saa, ellei palvelus ole suoritettu.
Halusin panssarivaunun ajajaksi.
Se ei kuulemma käynyt, olin liian pitkä.
Isä tunsi väkeä armeijasta, ja minusta tuli ajaja.
Rohkein heidän ajajistaan.
Kesken peruskoulutuksen -
sain kutsun kilpailuun Stuttgartiin.
Euroopan paras kehonrakentaja, juniorisarja.
En saanut lupaa lähteä.
En tajunnut, ettei peruskoulutuksen kestäessä saa poistua.
Menin silti.
Lavalla oli 28 miestä,
ja minä voitin.
EUROOPAN PARAS KEHONRAKENTAJA, JUNIORISARJA: ENSIMMÄINEN SIJA
Näin urani edessäni.
Näin itseni Mr. Universen lavalla.
Piti vain vaihtaa Reg Parkin pää omaan päähäni.
Poseeraisin palkinnon kanssa.
Jännittäisin lihakset.
Minä näin -
tuhansia ihmisiä -
hurraamassa auditoriossa.
Arnold!
Se ei ollut haave.
Se ei ollut unelma.
Paskat unelmista, mitä niillä tekee.
Tarvitaan selkeä näkemys.
Kun jotain näkee selvästi,
voi myös uskoa saavuttavansa sen.
Ajattelin heti, että hän oli huomattavin näkemäni juniorikilpailija.
VALOKUVAAJA JA YSTÄVÄ
hänellä oli kaikkea.
Karisma oli epätavallinen hänen ikäiselleen.
Hän omisti lavan. Jo silloin.
Kysyin, haluaisiko hän tulla Müncheniin treenaamaan minun salilleni.
Asepalveluksen piti kestää kolme vuotta.
Aikaista vapautusta piti anoa.
Minulle tarjottiin paikkaa -
saksalaiselta kehonrakennussalilta. Se oli houkuttava tarjous.
Se oli oikeastaan ainoa ratkaisu,
jolla pääsisin pois Itävallasta ja lähemmäs Amerikkaa.
Itävallassa ei voi tulla maailman parhaaksi.
Pitää harjoitella parhaiden kehonrakentajien kanssa,
ja lajin Mekka on Amerikassa.
Piti päästä pois, hinnalla millä hyvänsä.
En voivottele -
kamalaa kasvatustani.
Ei.
Oli hyvä, että vihasin sitä lapsena.
Se ajoi minut lähtemään sieltä.
Ruokitaan tytöt.
Lulu, Whiskey!
Treenasin pidempään kuin muut.
Kestin matkustamisen vaikeudet.
Pystyin sen takia parempaan kuin muut.
Työnsit sen pois.
Se ei haitannut, koska se oli parempi kuin kotona.
MÜNCHEN, 1966
Kun saavuin Müncheniin,
ystäväni Albert Busek haki minut asemalta.
Muutin kuntosalille.
Siellä oli pieni huone.
Sänky oli ehkä yhtä suuri kuin kotona.
Oli vain tehosekoitin proteiinijuomia varten ja vähän vaatteita.
Siinä se.
Asuin siellä ainakin vuoden.
Saatoin mennä treenaamaan milloin tahansa.
Miten onnekas olin, kun kotonani oli kuntosali?
Muodostin oman pienen perheen.
Siihen kuuluivat Albert Busek ja Franco Columbu,
jonka tapasin edellisvuonna Stuttgartissa.
Hän oli hyvä treenikaveri -
ja harvoja italialaisia, jotka puhuivat saksaa.
Hän on Itävallasta, minä Italiasta.
Aloimme treenata yhdessä ja pitää hauskaa.
Siitä lähtien olemme olleet parhaat ystävät.
Mokasin sen.
Otetaan uusiksi.
LONTOO, 1966
Kaverit keräsivät rahaa lentolippuun, jotta pääsen Mr. Universeen.
24. SYYSKUUTA 1966, LONTOO
Vain muutamaa kuukautta aiemmin olin armeijassa.
Nyt olin menossa Lontooseen Mr. Universe -kisaan.
Tavoitteeni oli päästä kuuden parhaan joukkoon.
Mutta olin toinen.
19-vuotiaana.
Voi luoja.
Tulin toiseksi,
vaikka olin kokematon maalaispoika Itävallasta.
Ensi vuonna voittaisin.
Arnold oli niin lahjakas,
että kehonrakennusta seuraavat näkivät hänessä tulevaisuuden.
Mr. Universe -kisassa -
yksi tuomareista oli mies nimeltä Wag Bennett.
TUOMARI, MENTORI
Hän sanoi: "Arnold, näytät upealta. Aivan huikeaa."
Kunnon britti.
Hän kutsui meidät illalliselle.
Hän oli tuomari. Se oli uskomatonta.
Englantini oli surkeaa.
Nauroimme sille.
Wag sanoi, että jos joskus palaan, voin asua hänen luonaan enkä hotellissa.
Seuraavana vuonna -
Wag järjesti kisan -
ja maksoi lentolipun sinne.
Olin Bennettin luona Lontoossa.
Osoite 335 Romford Road.
Muistan sen yhä.
Sisään astui Reg Park.
Reg Parkin tapaaminen -
oli ihmeellinen kokemus.
Olin nähnyt hänet lehdissä.
Ja elokuvissa.
Yhtäkkiä hän oli siinä.
Hän oli tullut Etelä-Afrikasta ja halusi treenata.
Joten treenasimme yhdessä.
Hän ei edes riisunut puseroaan.
Oli upeaa nähdä Herkules.
Hän oli tullut elokuvista kosketusetäisyydelle.
Puhuin hänelle, ja hän oli tosi mukava.
Hän tiesi minusta kaiken, koska Wag Bennett oli kertonut.
Hän antoi lisämotivaatiota sanomalla:
"Jos voitat Mr. Universen, vien sinut Etelä-Afrikkaan.
Pääset näyttelyihin, maksan sen.
Voit ansaita rahaa ja saat nähdä koko maan."
Virheisiin ei ollut varaa.
Minun olisi oltava Mr. Universe 1967.
Wag käski treenata pohkeita:
"Hauikset ovat paljon niitä isommat.
Pohkeet ovat laihat. Mittasuhteet ovat väärin."
Jos haluaa voittaa,
kaiken pitää olla viritetty äärimmilleen.
Lopulta kaikki loksahti kohdalleen.
Ja voittaja on -
Arnold Schwarzenegger!
MR. UNIVERSE 1967: ENSIMMÄINEN SIJA
Olin 20-vuotias ja tehnyt mielikuvistani totta.
Voitin samalla lavalla kuin Reg Park.
Sain juuri saman palkinnon.
Ja juuri kuvittelemallani tavalla.
Kaikki hurrasivat.
Se tuntui sadulta.
Kaikki oli kohdallaan.
ETELÄ-AFRIKKA, 1967
Reg Park kutsui minut Johannesburgiin -
ja asumaan luokseen.
Tajuatteko, mitä se tarkoitti?
Idolini kutsui minut omaan kotiinsa.
Tapasin Arnoldin, kun hän kävi.
Olin silloin yhdeksän.
Hän oli hyvin kohtelias.
VALMENTAJA, REG PARKIN POIKA
Hänellä olisi sandaalit ja sukat.
Kuin maalaistollolla.
Hän oli vitivalkoinen. Muilla oli rusketus.
Muistan, että hän oli hyvin hämillään.
Mutta isä teki olon mukavaksi.
Ja äiti tietysti myös.
Hänestä tuli heti osa perhettä.
Söimme yhdessä joka ilta ja katsoimme elokuvia.
Hän oppi vanhemmiltani perheen tärkeyden.
Se teki suurimman vaikutuksen.
Äiti antoi Arnoldille vinkkejä.
Hän osasi poseerata, mutta liike ei ollut sulavaa.
Äiti auttoi häntä liikkumaan.
Mareon oli baletinopettaja.
Hän opetti Regille, miten olla sulavasti lavalla.
He olivat täydelliset vastakohdat. Baletti on sulokasta.
Kehonrakennus on kulmikasta ja liikkumatonta.
En ymmärtänyt kaikkea,
mutta ajan mittaan aloin hyödyntää hänen oppejaan.
Lapsena olin ujo.
Kehonrakennus -
oli esiintymistä vaativa laji.
Opin sen omalla tavallani.
Opin esiintymään ja poseeraamaan.
Sain ohjeita. Hymyile enemmän, tee sitä ja tätä.
Silloin aloin muuttua enemmän viihdyttäjäksi.
Aloin nauttia hetkestä.
Menin vuoden 1968 Mr. Universe -kisaan Lontooseen.
Kun pyydettiin eri asentoja…
Hauikset. Ne olivat isoimmat kaikista.
Käännös ja selkäposeeraus.
Kenelläkään ei ollut sellaista selkää.
Tiesin voittavani.
MR. UNIVERSE 1968: ENSIMMÄINEN SIJA
Toinen Mr. Universe -voitto oli huippuhetki.
Olin palaamassa Müncheniin, kun sain sähkeen Joe Weiderilta.
FITNESSIKONI
Voi luoja, ajattelin.
Joe Weider on kehonrakennuksen kummisetä.
Mestarien kouluttaja vuodesta 1939.
Kaikki Mr. Universen ja Mr. Worldin voittajat -
olivat hänen valmentamiaan.
Sähkeessä luki,
että hän kutsuu minut heidän Mr. Universe -kisaansa Miamiin.
Kisoja oli kaksi.
Weider aloitti omat kisansa 60-luvulla Amerikassa.
En palannut kotiin. En hakenut tavaroitani.
Soitin Albertille ja Francolle.
Sanoin saaneeni kutsun Weiderilta ja etten aio palata.
Muutan Amerikkaan.
Heippa.
AMERIKKA, 1967
Kun tulin Amerikkaan, tunsin…
Että olen vihdoin kotona.
Lensimme Floridaan.
Olin aivan varma, että voitan kaikki amerikkalaiset kehonrakentajat.
Minusta tulisi uusi mestari.
Kaikkien aikojen paras kehonrakentaja.
Hän käyttäytyi kuin olisi jo voittanut.
KEHONRAKENTAJA, MR. OLYMPIA
Mutta hän ei ollut kunnossa.
Hänelle kyse oli vain isosta koosta.
Neljäs ja kolmas sija ilmoitettiin.
Ja toinen sija, Arnold Schwarzenegger.
Voi helvetti.
Ei voi olla.
Minua pidettiin lyömättömänä, ja yhtäkkiä Frank Zane voitti.
Se oli kauheaa. Minua nolotti.
Hän oli tottunut voittamaan koko ajan.
Hän saapui maahan ensi kertaa ja hävisi,
omien sanojensa mukaan,
kanalle, jolla on 40-senttiset käsivarret.
Se häiritsi häntä.
Olin järkyttynyt.
Makasin yöllä sängyssä hotellihuoneessani -
ja luulin maailmanlopun tulevan.
Olin oudossa maassa.
En osannut kieltä.
Olin tuhansien kilometrien päässä kotoa.
Ja hävisin.
Olin pettymys kaikille.
Mielessäni kehonrakennusmaailma sanoi:
"Schwarzenegger ei ole, mitä luulimme.
Paskat hänestä."
Itkin koko yön.
Seuraavana päivänä ryhdistäydyin.
Itkit koko yön, pikku paskiainen.
Aika mennä eteenpäin.
Weider antoi lentolipun Los Angelesiin.
Hän hoitaisi asiat ja hankkisi asunnon.
Kirjoitin ystävilleni, että tämä on erilaista.
Tunsin olevani täysin avuton ja yksin.
Kuntosalit joilla kävin -
olivat parhaiden kehonrakentajien saleja.
Menin sinne ja halusin treenata.
Kuntosalin omistaja Vince Gironda,
Vincen sali oli hänen,
sanoi, että olen vielä vauva.
Rasvaa on vielä liikaa.
Mutta potentiaalia löytyy.
Ihmettelin, mistä helvetistä hän puhuu.
Siirryin Goldin salille.
Gold antoi heti nimen ilmapallovatsa.
Mietin vain:
Voi jeesus.
Ymmärsin, miksi oli tärkeää tulla Amerikkaan.
Heillä on aivan eri käsitys siitä, mitä hyvä kunto tarkoittaa.
En pystyisi mihinkään yksin.
Tarvitsin apua.
Kutsuin Frank Zanen, joka voitti minut,
tulemaan Kaliforniaan treenikaveriksi.
Halusin nähdä itse,
miten hän saa sellaisia tuloksia.
Asuin hänen luonaan, nukuin punkassa olohuoneessa.
Kävimme salilla ja treenasimme.
Otimme rannalla kuvia Weiderille.
Palasin Floridaan,
erosin opettajan virasta ja muutin Kaliforniaan.
Kun treenasin täällä, varsinkin Goldin salilla, minusta tuntui,
että Francon pitäisi nähdä se.
Hän oli läheinen ystävä ja treenikumppani Münchenistä.
Ikävöin häntä.
Kun Weider kuuli hänen pituutensa, häntä ei kiinnostanut.
Hän sanoi, ettei halua pikkukaveria tänne.
Lopulta valokuvaaja Artie Zeller ja minä taivuttelimme hänet.
Sen jälkeen alkoi tapahtua.
Viisi, kuusi.
Seitsemän.
Mitä?
Seitsemän.
Kahdeksan.
Yhdeksän.
Kymmenen.
Hyvä.
Rankkaa. -Niinpä.
Franco tajuaa.
Voit auttaa.
Sillä alueella yhteisön rakentaminen -
tuntui minusta luontevammalta kuin kehonrakennus.
Goldin kuntosali Venice Beachilla.
Kisoihin tähtäävät kehonrakentajat treenasivat siellä.
Joe Weider mainosti sitä mestarien salina.
Alat näyttää laihalta.
Ensivaikutelmani oli…
KEHONRAKENTAJA
…että hän on seurallinen, hauska ja aina vitsailemassa.
Salilla hän oli keskittynyt.
Energiaa oli paljon. Autoimme toisiamme.
Arnold oli hyvä salikaveri.
Hänen läsnäolonsa sai tekemään töitä, jotta tekee vaikutuksen.
Hän oli perfektionisti.
Treenasimme ja tuimme toisiamme.
Autoimme jopa pyyhkeiden kanssa lavan takana.
Öljysimme toisiamme.
Omaa selkäänsä ei voi öljytä, jonkun pitää auttaa.
Me autoimme toisiamme.
Ennen lavaa toivotettiin onnea.
Minä toivotin onnea ja sanoin voittavani.
En ollut ruokavaliofanaatikko.
Frank Zane ja Franco Columbu laittoivat vitamiinit järjestykseen.
Kokeilimme myös steroideja.
Kaikki kehorakennusmaailman huipulla käyttävät steroideja.
Ehkä viisi prosenttia saavutuksistani on niiden ansiota.
Olin lääkärin valvonnassa.
Sääntö oli käyttää neljä kuukautta vuodesta.
Ennen kisoja. Sitten ei enää.
Muutin ruokailutottumuksiani.
Hankin rusketuksen.
Jos haluaa näyttää itseään,
haluaa itselleen yleisöä.
Sadat seurasivat treenejämme.
Tunsin eläväni sirkuksessa.
Koko ajan oli läsnä tieto siitä, että ihmiset katsoivat meitä -
ja ihailivat näkemäänsä.
Oli kesä 1969.
Olin emäntänä Zucky's Delissä.
Hän tuli luokseni ja sanoi:
"Olet tosi seksikäs. Haluan pyytää sinut treffeille."
KIRJAILIJA, ARNOLD AND ME
Korostus oli vahva.
Hän osasi tuskin sataa sanaa.
Hän oli komea. Magneettinen.
Ja karismaattinen.
Hiukan erilainen vain.
Kun hän saapui treffeillemme, katselin Kuuhun laskeutumista.
Katsoimme sen yhdessä. Otimme kuvia television edessä.
Rauhallisuuden meren tukikohta. Kotka on laskeutunut.
Treffien jälkeen tapasimme toisiamme jatkuvasti.
Hän toi naurua kaikkialle.
Hän oli niin…
Lumoava.
Barbaran kautta näin ensi kertaa,
miten Amerikassa vietetään joulua.
Hän vei minut kotiinsa ja perhe otti minut heti mukaan.
Se oli ensimmäinen kerta,
kun juhlin syntymäpäivääni
Barbaran äiti leipoi syntymäpäiväkakun.
En koskaan ollut saanut kakkua tai laulua.
En tiedä miksi.
Sekin auttoi arvostamaan amerikkalaista elämäntapaa.
Normaalia elämää.
Omassa perheessäni…
Vanhempieni välinen kommunikaatio ei ollut hyvää.
Ja veljeni…
Pyyhin hänet mielestäni vuosiksi,
kun olin ammattikehonrakentaja.
Minusta tuntui, että loin omaa elämääni.
En halunnut muistaa entistä elämää.
Joe Weider halusi selvittää, miten hän myy minut.
Hän sai idean,
että olen saksalainen kone.
Marssin vain eteenpäin ilman tunteita.
Se tekisi minusta mestarin.
Pidin siitä, koska näin itseni niin.
Minua ei voisi pysäyttää.
Joe Weiderin ainoa tavoite oli se, että voitan joka kilpailun.
Että olen hänen lehtensä kannessa.
Ja myyn paljon lisäravinteita hänen laskuunsa.
Kaikissa tekemisissäni käytettiin Weiderin nimeä.
Kun keksin jakaa hauis- ja ojentajatreenit erilleen,
sen nimeksi tuli Weiderin jako.
Sovimme niin.
Käyn tämän läpi.
Sinusta pitäisi ottaa kuvia.
Jotain erilaista.
Jouduin sanomaan hänelle,
että hän myy tuotteitaan miljoonilla.
Minäkin haluan myydä jotain.
Kaipaan vain mainostilaa lehdestä.
Halusin tienata. Muuttaa yhden dollarin kahdeksi.
Ja halusin oppia tekemään sen amerikkalaisella tavalla.
Kysyin Joe Weiderilta,
auttaako hän minut opiskelemaan englantia.
Ja ehkä talouskursseja,
jotta voin hoitaa joskus koko hommaa.
Hän rakasti sitä.
Tässä ovat uudet kannet.
Näytä.
Emme halua häntä kanteen. Älä viitsi.
Kerroit, että kanteen pääsee vain Mr. Universe tai Mr. Olympia.
Joe!
Aina kun voitin jotain,
kysyin itseltäni, mikä on seuraava juttu.
Jos on aina nälkäinen, ei ole koskaan tyytyväinen.
Reg Park voitti kolme Mr. Universe -kisaa, ja Arnoldin pitää rikkoa ennätys.
Kun joku on muiden mielestä liikaa, minulle se ei riitä.
Halusin lisää.
Isä oli jo eläkkeellä,
mutta päätti lähteä Mr. Universe -kisaan.
Isä oli silloin 42.
Arnold oli 23.
Joku kysyi, tiedänkö, kuka muu on mukana.
Kuka?
Reg Park.
Ei voi olla, sanoin.
Tuntui oudolta kilpailla idoliaan vastaan.
Ja voittaa.
Voitto oli henkisesti hankala paikka.
Tunsin syyllisyyttä.
Egoni oli liian iso, ei olisi pitänyt osallistua.
Tiesin, että unelmoin siitä 15-vuotiaana.
Ihailin voittajia.
Nyt olinkin se, jota muut ihailevat.
Tein mielikuvastani totta.
MR. UNIVERSE 1970: ENSIMMÄINEN SIJA
Mieleni toimii eri tavalla. Se on suunnattu eteenpäin.
Mikä on uusi juttu?
Uusi haaste. Uusi vuori kiivettäväksi.
Mr. Universe on maailmanmestaruuskisa.
Mestari valitaan joka vuosi.
Kuka on oikeasti paras?
Joe Weider loi Mr. Olympian,
jossa kaikki Mr. Universet ja maailmanmestarit -
kilpailevat toisiaan vastaan.
Sen voittaja voi kutsua itseään parhaaksi.
Mr. Olympia!
Vuoden 1969 oli ensimmäinen Mr. Olympiani.
Se oli eri tasolla.
Vastassa oli Sergio Oliva.
Hävisin hänelle.
Hän oli minua parempi.
Annoin pusun lavalla -
ja kehotin nauttimaan, koska hän ei voita enää.
Seuraavana vuonna palasin kostamaan.
Minun piti tehdä hänestä konna,
jotta treenaisin kovempaa.
Sain vihdoin tilaisuuden kohdata hänet.
Tein hänelle pienen jekun.
Poseeraus toisensa perään.
Sanoin, että tämä riittää.
Kyllä he jo tietävät, kuka tämän voittaa.
"Niinpä", hän sanoi ja lähti.
Osoittelin häntä ja sanoin, että hän luovutti.
Pieni psykologinen temppu varmisti voiton.
ARNOLDIN ENSIMMÄINEN MR. OLYMPIA
Hän kääntyi ja sanoi: "Paskiainen."
Hän oli tosi vihainen.
MR. OLYMPIA 1970: ENSIMMÄINEN SIJA
Etenin voitosta voittoon koko 70-luvun.
Olin niin paljon muita parempi, että kävelin heidän ylitseen.
Mitä odotat illalta? -En ole varma.
Kiinnostaa nähdä.
Saanko kysyä, mitä odotat illalta? -Odotan näkeväni upeita kehonrakentajia.
Oletko käynyt ennen? -En.
Oletko käynyt ennen? -En koskaan.
Oletko sinä? -En.
WHITNEY-MUSEO, 1975
Kehonrakentaja on kuin taiteilija.
Kuvanveistäjä, kuten Rodin tai Michelangelo.
Pitää ymmärtää symmetriaa ja kauneutta.
Ilman sitä koko juttu näyttää ajan tuhlaukselta.
Juuri noin.
Vähän vielä.
Erilainen kuin pari kuukautta sitten.
En koskaan ollut tyytyväinen kehooni.
Luojan tähden.
Katsoin peiliin ja mietin, miten paska kehoni -
voi voittaa kilpailuja.
Kiva kun tulit. -Lou Ferrigno tulee myös.
Kehuskeluni on paskapuhetta.
Tosi dramaattinen.
Se on toinen minä, jonka haluan kaikkien näkevän.
Katso tätä.
Se inspiroi, koska se on käsikuva.
Columbu.
Mitä tykkäät?
Mutta kun olen yksin,
sanon itselleni, etten ole vielä valmis.
Rinta.
Juuri se piti minut varuillaan.
Halusin aina lisää.
Rintasi näyttää upealta.
Valtava.
Olin Baltimoressa ja Philadelphiassa -
kiertämässä tapahtumia.
Kun tulin kotiin,
Franco sanoi, että on huonoja uutisia.
Mitä nyt, kysyin.
Hän sanoi, että veljeni kuoli auto-onnettomuudessa.
Hän ajoi humalassa -
ja osui puhelinpylvääseen.
Olin järkyttynyt.
Hän oli aina perheen kultapoika.
Hyvin taiteellinen.
Ja fiksu.
Hän luki paljon.
En usko, että hän oli koskaan onnellinen.
Hän alkoi juoda, koska kasvatuksemme oli kovaa.
Kotona koettu raakuus -
ja vanhempien hakkaaminen.
Hän ei kestänyt kaikkia rangaistuksia.
Hän oli luonteeltaan paljon herkempi.
Jouduimme kestämään kotona skitsofreenista käytöstä.
Oli kiltti isä,
mutta toisinaan hän oli humalassa.
Hän huusi kolmelta aamulla.
Me heräsimme,
ja sydän alkoi hakata.
Tiesimme, mitä se tarkoitti.
Hän voisi milloin tahansa lyödä äitiä tai seota.
Se oli oudon väkivaltaista.
Saamamme kasvatus -
hyödytti minun kaltaistani.
Olen hyvin vahva ja päättäväinen.
Mutta veljeni oli hauraampi.
Nietzsche oli oikeassa.
Mikä ei tapa, vahvistaa.
Juuri se, mikä teki minusta minut, tuhosi veljeni.
Vuonna 1972 kilpailin Saksan Essenissä.
Vanhempani tulivat sinne -
tuntemattomista syistä.
Kilpailin ainakin 50 kertaa painonnostossa ja voimanostokisoissa.
Paikallisesti, osavaltion ja koko maan tasolla.
Vanhempani eivät koskaan käyneet.
Siksi olin yllättynyt.
Isäni käyttäytyi oudosti.
Hän oli vähän hitaampi ja sammalsi välillä.
Jotain oli selvästi vialla.
Muutama viikko siitä -
puhelimeni soi.
Isä oli saanut aivoinfarktin.
Lensin seuraavalla lennolla Itävaltaan -
ja isäni luo sairaalaan.
Hän ei pystynyt kommunikoimaan.
Hän tarvitsi paljon hoitoa.
En tiennyt, onko hänen tilansa parannettavissa.
Sitä en tiennyt.
Lensin takaisin Los Angelesiin.
Seuraavana päivänä hän kuoli.
Kun isäni ja veljeni kuolivat,
en tuntenut oikein mitään.
Poistin tunteet.
Ehkä se tulee joskus myöhemmin.
Tunteet. En tiedä.
Olen harjoitellut sitä.
Mikään ulkopuolinen ei saa vaikuttaa.
Minä -
en ole asiantuntija -
psykologian alalla.
Voin sanoa vain,
että kun on aina ollut tavoitteellinen,
aina tekemässä jotain,
on hyvin vähän aikaa ajatella tunteita.
Olenko masentunut tänään?
Säälinkö itseäni?
Onko minusta tullut uhri?
Voi luoja, onpa kamala olo. Ja sellaista.
Siihen paskaan ei ole aikaa. Usein se vaivaa laiskoja.
Kun on koko ajan kiireinen, ei ole aikaa miettiä sitä.
Mennään vain eteenpäin.
Kun tajusin ettei kehonrakennus ollut valtavirtaa,
päätin alkaa mainostaa itseäni.
Mitä tuomarit katsovat?
Mittasuhteita, symmetriaa, lihasten kokoa, taitoa esitellä niitä.
Haluan auttaa ihmisiä ymmärtämään, mistä lajissa on kyse.
Mahdutko tuoliin? -Se on ongelma.
Ymmärrän.
KUKA KAIPAA PEILEJÄ? ITÄVALLAN TAMMI JA KAUNIS KEHO
Olen ollut maassa vasta viisi vuotta.
Mitä päiväkahviseura tarkoittaa?
Jestas.
EI VAIN TYHJÄ TYNNYRI AIVOT JA LIHAKSET
Se on urheilua, ja haluan olla siinä paras.
Samalla tunnen olevani taiteilija.
Luon kehon, jota ei aiemmin ollut.
Vuonna 1974 Arnold oli loistokunnossa.
Hän oli aivan lyömätön.
Vuonna 1974 voitin Mr. Olympia -kisan.
Kaikkiaan voitin 13 kehonrakennuskisaa.
Yhden toisensa jälkeen.
Näkemykseni ajoi minua.
ENSIMMÄINEN SIJA
Mitä muuta voisin tehdä?
Voittaa aina vain lisääkö?
Tylsää.
Joten lopetin.
Olen kilpaillut kymmenen vuotta.
Tuntuu, että se alkaa riittää.
Annan muillekin mahdollisuuden.
Lähden voittajana.
Naiset ja herrat, Arnold Schwarzenegger.
Se on urheilua. Rakastan kilpailua.
Ja rakastan olla maailman paras.
Kaikkein paras.
Seison lavalla tietäen, ettei yksikään mies -
ole minua parempi sillä alalla.
Se alkaa jo toistaa itseään.
Haluaisin tehdä jotain muuta.
Yrittää olla paras jossakin muussa.
Kuten missä?
Haluaisin ryhtyä näyttelemään.
Selvittää, pärjäisinkö siinä.
KYMMENEN VUOTTA MYÖHEMMIN
Muistan puhelun.
Haloo.
Sanoin…
Kerro prosessistasi näyttelijänä.
ELOKUVAOHJAAJA
Hän sanoi: "Jim. En halua olla näyttelijä.
Haluan olla tähti."
Tekstitys: Juhani Tamminen