‫כל חיי‬
‫היה לי מעין…‬
‫כישרון יוצא דופן‬
‫לראות דברים מאוד בבירור‬
‫מולי.‬
‫אם אני רואה את זה,‬
‫אז זה ודאי בר השגה.‬
‫הרעיון היה‬
‫לפסל את הגוף לרצונך.‬
‫אבל זה יכול לשמש גם לעיצוב התודעה שלך.‬
‫לעשות את הדברים‬ ‫שכולם קוראים להם "בלתי אפשריים".‬
‫וזה נותן לך את הרצון…‬
‫אני אחזור.‬
‫ואת הידיעה הברורה‬
‫שתוכל לא רק לגרום‬ ‫לחזונות שלך להפוך למציאות,‬
‫אלא גם להגיע אל מעבר לחלומותיך.‬
‫הייתה לי אש בבטן‬
‫להגיע להרבה יותר.‬
‫הרבה יותר.‬
‫אם הייתי צריך לתאר את ארנולד במילה אחת,‬
‫הייתי אומר‬ ‫שהוא האדם הכי מחושב שאפגוש בחיי.‬
‫הוא המטורף הכי תחרותי שפגשתי אי פעם.‬
‫הוא פשוט קסם.‬
‫אם ארנולד מגיע לסט,‬
‫כדאי שתעלה את הרמה שלך.‬
‫לא יכולנו אפילו לנשום את אותו אוויר.‬
‫הוא שבר כל חוק אפשרי.‬
‫ארנולד מאמין שמשבר הוא דבר שנורא לבזבז.‬
‫ארנולד מכר את ארנולד.‬
‫הוא מבין את הבדיחה של היקום.‬
‫בולשיט.‬
‫- ארנולד -‬
‫- חלק 1: אתלט -‬
‫גבירותיי ורבותיי, מאוסטריה,‬
‫קבלו בברכה לבמה שלנו‬ ‫את מר ארנולד שוורצנגר.‬
‫תראו, ארנולד שוורצנגר, בן 22,‬
‫גר כעת בלוס אנג'לס.‬
‫שוקל כמעט 105 ק"ג.‬
‫הוא מתאמן כמה שעות בכל יום.‬
‫אלה חייו, הוא מקצוען.‬
‫כשהוא לא עושה את זה,‬ ‫הוא נוסע בעולם ומשתתף בתצוגות.‬
‫תקשיבו לקהל שמגיב אליו!‬
‫והנה לכם!‬
‫ארנולד שוורצנגר מאוסטריה.‬
‫שבעה שופטים בוחנים‬ ‫נקודות ספציפיות של פיתוח שרירים והצגה.‬
‫במקום הראשון,‬
‫מר ארנולד שוורצנגר.‬
‫והמנצח!‬
‫איזה יום גדול לבחור הצעיר הזה…‬
‫כשהייתי בבית הספר, הרגשתי שאני לא שייך.‬
‫הייתי שייך למקום אחר.‬
‫אלה לא החיים שאני רוצה לחיות,‬ ‫החיים שהאוסטרים חיים,‬
‫שהם…‬
‫ללמוד בבית ספר עד גיל 18,‬ ‫להתחתן, להוליד ילדים,‬
‫ופשוט לעבוד כדי לפרנס את המשפחה.‬
‫חשבתי שהתכלית שלי בחיים היא הרבה מעבר לזה.‬
‫- תאל‬ ‫אוסטריה -‬
‫אני תמיד אוהב לחזור לכאן.‬
‫כל פעם שאתה חוזר לכאן,‬ ‫אתה מסתכל על המקום מנקודת מבט שונה,‬
‫דרך עדשה שונה.‬
‫היה לי מאוד חשוב, כל פעם שהגעתי לאוסטריה,‬
‫כדי לקדם את הסרטים שלי או את פיתוח הגוף,‬ ‫או מה שלא יהיה…‬
‫תמיד להגיע הנה, לתאל.‬
‫אני חושב שתמיד טוב להישאר בקשר‬ ‫עם השורשים שלך, עם המקום ממנו באת.‬
‫תאל הוא מקום יפהפה.‬
‫הבית בו גדלתי‬
‫היה מוקף חוות.‬
‫הייתה טירה מול הבית שלנו,‬
‫שנבנתה במאה ה-12.‬
‫זה היה מגרש המשחקים שלנו.‬ ‫זה היה פשוט יפהפה.‬
‫הבית שלנו היה בית ישן.‬
‫הוא נבנה בתחילת המאה ה-19.‬
‫למטה גר שומר היערות.‬
‫אנחנו גרנו בקומה העליונה‬ ‫של הבית הישן ההוא.‬
‫אימא שלי הייתה עובדת חרוצה.‬
‫אורליה.‬
‫היא אף פעם לא התעצלה.‬
‫היא הייתה חולת ניקיון.‬
‫היא הייתה יורדת על ברכיה פעמיים בשבוע‬
‫ומקרצפת את הרצפה.‬
‫ואז, כשהיית פותח את הארון עם המגבות,‬
‫הכול היה מסודר בצורה מושלמת.‬
‫היה קצה.‬
‫בום!‬
‫ואם אבא שלי היה נוגע בזה,‬
‫היא הייתה משתגעת.‬
‫היא הייתה עד כדי כך קיצונית.‬
‫אני אגיד לכם מה למדתי בילדותי.‬
‫"תקרע את התחת בעבודה."‬
‫אבא שלי היה מפקד המשטרה הכפרית.‬
‫- גוסטב שוורצנגר -‬
‫הוא היה קצין משטרה רודן וקשוח מאוד.‬
‫לא היה מקום למשחקים.‬
‫אבא שלי חשב שהם צריכים לבנות משמעת בבית,‬ ‫והוא אמר שאת ארוחת הבוקר צריך להרוויח.‬
‫הייתה לי מערכת יחסים טובה עם אח שלי,‬
‫אבל זו הייתה מערכת יחסים תחרותית.‬
‫אחי היה גדול ממני בשנה,‬
‫שרירי יותר, חכם יותר.‬
‫הוא היה טוב מאוד בלימודים.‬
‫אבא שלי גם אילץ אותנו להתחרות זה בזה.‬
‫מי רץ מהר יותר?‬ ‫מי קוטף פרחים יפים יותר ביום האם?‬
‫אבא שלי אומר, "אתן לכם שעה אחת".‬
‫אחי היה חוזר הביתה עם הפרחים שלו.‬
‫אבא שלי אומר,‬ ‫"מיינהארד, ילד טוב. יפה מאוד.‬
‫"ארנולד, בשנה הבאה תנסה שוב."‬
‫אז זה היה תחרותי.‬ ‫אפילו דברים מטופשים כאלה.‬
‫אבא שלי נתן לי את המוטיבציה, את האש בבטן,‬
‫ואז גם את המסר,‬
‫"בכל דבר שתעשה, ארנולד,‬
‫"תהיה מועיל."‬
‫הילדות שלי הייתה קשוחה מאוד,‬ ‫אפילו שהרקע היה אזור כפרי יפהפה.‬
‫אבל לגדול אחרי מלחמה…‬
‫מה קורה לראש שלך כשאתה חוזר הביתה ממלחמה‬
‫וסובל מהפרעת דחק פוסט טראומטית,‬
‫כמו אבא שלי?‬
‫הוא היה קבור תחת בניינים, הריסות,‬ ‫במשך שלושה ימים.‬
‫ונוסף על כך, הם הפסידו במלחמה.‬
‫הם חזרו הביתה מדוכאים מאוד.‬
‫אוסטריה הייתה מדינה של גברים שבורים.‬
‫אני חושב שהיו פעמים בהן אבא שלי ממש התקשה.‬
‫היינו חוטפים סטירות,‬
‫או שאבא שלי היה מכה אותנו בחגורה.‬
‫גם הילד בבית השכן חטף מאבא שלו.‬
‫כולם עברו את אותו דבר.‬
‫כשגדלתי,‬
‫וככל שקראתי יותר על העולם שבחוץ,‬
‫מחוץ לאוסטריה,‬
‫התחלתי להרגיש,‬ ‫"אני לא חושב שגדלתי במקום הנכון.‬
‫"יש כאן משהו מוזר."‬
‫אני יודע שזה נשמע משוגע,‬ ‫אבל למשך איזשהו זמן‬
‫חשבתי, "אולי אבא שלי הוא לא באמת אבא שלי.‬
‫"אולי זה איזשהו חייל אמריקאי."‬
‫בדקתי את העניין, כי חשבתי, "מאיפה זה בא?‬
‫"התשוקה הזאת שלי‬
‫לגלות שאני לא באמת שייך לאוסטריה,‬ ‫שאולי אני שייך לאמריקה. למה?"‬
‫זה מה ששכנע אותי‬ ‫שיום אחד אהיה חייב לנסוע לשם,‬
‫שאני במקום הלא נכון.‬
‫"אני חייב לצאת מפה."‬
‫כשאחי ואני נסענו העירה, לגראץ…‬
‫- גראץ‬ ‫1961 -‬
‫זו הייתה הפעם הראשונה שנחשפנו לעיר.‬
‫אחרי בית הספר הסתובבנו קצת בעיר,‬
‫וראינו את בתי הקולנוע.‬
‫הייתה שם פרסומת בחזית של אדם שעומד ככה.‬
‫הייתי במעין טראנס.‬
‫מי זה?‬
‫"הרקולס והנשים השבויות."‬
‫כאן, סוף סוף,‬
‫עם אישיות חדשה ודינמית,‬
‫רג' פארק כהרקולס.‬
‫כוח על-אנושי.‬
‫נכנסתי וראיתי את הגוף הזה,‬
‫והגוף הזה כל כך הדהים אותי,‬ ‫שלא הצלחתי להוציא אותו מהראש.‬
‫הטסטוסטרון התחיל להשפיע.‬
‫העניין בבנות התחיל להשפיע.‬
‫הכול התחיל לקרות.‬
‫ואז עברתי ליד חנות,‬
‫והיו בה כל מיני דברים אמריקאיים.‬
‫בין הדברים היו מגזיני שרירים מאמריקה.‬
‫הבחור הזה, רג' פארק,‬
‫שראיתי בסרטי "הרקולס",‬
‫הופיע על השער.‬
‫בתוך המגזין מפורטת תוכנית האימונים שלו.‬
‫הוא מתעורר בחמש בבוקר ומתאמן,‬
‫ואז מתאמן פעם שנייה, ואז מתאמן פעם שלישית.‬
‫אני חייב לעשות את זה.‬
‫היה כתוב איך הוא הפך להיות "מר יוניברס",‬
‫ואיך גילו אותו ברומא והפכו אותו להרקולס.‬
‫אז אמרתי, "אלוהים.‬
‫"הבחור הזה הוא האליל שלי."‬
‫אז הוא היה מעין דוגמה בשבילי‬
‫למקום אליו רציתי להגיע.‬
‫הדחף שלי להגיע לאמריקה היה עצום.‬
‫ואם אתה מוכן להשקיע,‬
‫אתה חייב למצוא‬ ‫את המקום בו נמצא הכישרון שלך.‬
‫במה אתה טוב?‬
‫עבורי, פיתוח גוף ייצג ספורט אמריקאי.‬
‫קיבלתי פידבק מעולה בחדר הכושר,‬ ‫אז ידעתי שזה הכיוון שאני רוצה ללכת בו.‬
‫הייתי מתאמן בבית שלי.‬
‫לא היה שום צליל.‬
‫כלום.‬
‫ויכולתי לחשוב ולהתרכז‬ ‫ולדמיין איך אהפוך לאלוף בפיתוח גוף,‬
‫איך אעבור לאמריקה,‬
‫איך איכנס לעולם הקולנוע,‬
‫איך ארוויח מיליוני דולרים.‬
‫באגם טאלרסי היה נוף קסום.‬
‫ביליתי שם עם מתאבקים מקצועיים,‬
‫מרימי משקולות,‬
‫מפתחי גוף,‬
‫אנשים עם שרירים.‬
‫הכרתי את "מר אוסטריה",‬
‫קורט מארנול,‬
‫שהסתובב עם בחורות יפות‬
‫והגיע ברכב האלפא-רומאו ספורט שלו.‬
‫זה הרשים אותי מאוד.‬
‫ופתאום הפכתי להיות חלק מהקליקה ההיא.‬
‫הייתי כמו הילד הצעיר שהם מאמצים.‬
‫אני חושב שמאז, התחלתי לחגוג את האחווה הזו.‬
‫מכיוון שכל כך הערצתי אותה,‬ ‫יצרתי אחווה כזאת בכל מקום אליו הגעתי.‬
‫אבא שלי היה שלילי,‬ ‫כי זה לא היה הדבר הטיפוסי לעשות.‬
‫הדבר הטיפוסי לעשות הוא להפוך לכדורגלן,‬
‫או לאלוף סקי.‬
‫אלה דברים אוסטריים.‬ ‫"מה לעזאזל אתה עושה עם הרמת המשקולות הזו?‬
‫"ואתה מביט במראה כשאתה מתאמן.‬
‫"מה זה אמור להיות?"‬
‫זה אומר, "מרוכז בעצמך".‬
‫הוא אומר, "אם אתה רוצה להשתמש בשרירים שלך,‬ ‫לך לחטוב עצים".‬
‫ואימא שלי נלחצה.‬
‫"לכל החברים שלו‬
‫"יש…‬
‫"בחורות מעל המיטה.‬
‫"לבן שלי אין פה אפילו בחורה אחת. תראו!‬
‫"אפילו לא בחורה אחת.‬ ‫יש רק גברים ערומים מרוחים בשמן!‬
‫"איפה טעינו?"‬
‫בהתחלה ארנולד לא היה מנהיג.‬
‫הוא התאים את עצמו אלינו.‬
‫אבל תוך שנה,‬
‫אני חושב שהוא עלה 15.2 ק"ג.‬
‫כשאתה בחברת ארנולד,‬
‫אתה מקבל את הרושם שהכול קל‬
‫ושאין שום בעיות.‬
‫אבא שלי הצטרף לעיתים קרובות,‬
‫והוא זיהה את הפוטנציאל של ארנולד.‬
‫פרדי גרסטל, האבא, הפך להיות תומך גדול.‬
‫הוא אמר, "מעבר לשרירים חזקים כמו שיש לכם,‬
‫"אתם צריכים גם ראש חזק."‬
‫הגוף לא פועל בעצמו.‬ ‫הוא פועל כי אתה מכוון אותו.‬
‫הוא אמר, "תזכור דבר אחד.‬
‫"אתה עלול להיפצע,‬ ‫ואז כל הסיפור הספורטיבי שלך ייגמר.‬
‫"יכולים להיות לך מיליוני דולרים,‬
‫"ואז מישהו עלול לשדוד אותך,‬ ‫ולא יישאר לך כלום.‬
‫"אבל הדבר היחיד שאיש לא יוכל לקחת ממך‬ ‫הוא הראש שלך.‬
‫"כוח המוח שלך.‬
‫"הראש שלך, הרצון שלך,‬
‫"בסופו של דבר חשוב בהרבה מהגוף."‬
‫הוא היה דמות האב ההופכית לאבי.‬
‫בניגוד לאבי, שביקר כל דבר,‬
‫האיש הזה היה יותר האב שמגלה הבנה,‬
‫שהבין והוביל אותך בצורה חלקה לכיוון הנכון,‬
‫ולא אילץ אותך.‬
‫אני תמיד שומע את הקול שלו מאחוריי אומר,‬
‫"תהיה רעב למידע."‬
‫הצטרפתי למועדון מרימי משקולות‬ ‫שנקרא "אתלטיק אוניון גראץ".‬
‫גם החבר'ה מהאגם התאמנו שם,‬
‫אז סוף סוף יכולתי‬ ‫להתאמן עם הילדים הגדולים.‬
‫שם קורט מארנול התאמן.‬
‫מועדון מרימי המשקולות הזה‬ ‫הפך להיות המכה שלי.‬
‫התמכרתי לזה,‬
‫אז הלכתי לשם בכל יום.‬
‫כשנכנסתי לחדר הכושר, היה שם קיר‬
‫שהיה עשוי מעץ.‬
‫אז הייתי לוקח גיר‬
‫וכותב,‬
‫"שריר הזרוע הדו-ראשי,‬ ‫שריר הזרוע התלת-ראשי,‬
‫"חזה, גב."‬
‫הייתי עושה סט תרגילים‬ ‫לשריר הזרוע הדו-ראשי,‬
‫ואז הייתי מוסיף ליד השריר הזה קו אחד.‬
‫ואז הייתי מוסיף עוד קו, ואז עוד אחד…‬
‫ואחר כך הייתי עובר‬ ‫לתרגילים על מכשיר ה"בנץ'".‬
‫וידעתי מתי אני מסיים‬ ‫20 סטים של תרגיל ספציפי.‬
‫אחרי שלוש שעות של אימון,‬ ‫כל הקיר היה מלא בסטים שעשיתי‬
‫כדי להגיע למטרה שלי.‬
‫- 1964‬ ‫גיל 16 -‬
‫היו אולי אירוע אחד או שניים בשנה‬ ‫של מפתחי גוף.‬
‫לפעמים הייתה יותר מתחרות אחת ביום.‬
‫למשל, "מר שטיירמארק", כלומר, "מר שטיריה".‬
‫- מר שטיריה - מקום רביעי -‬
‫ואז הייתה תחרות "מר הרקולס",‬ ‫שבה זכה בדרך כלל הבחור הכי שרירי.‬
‫- מר הרקולס - מקום שלישי -‬
‫הם היו שוכרים להקה מקומית פופולרית,‬
‫הגיעו לשם נשים ממקומות אקזוטיים‬
‫כדי לתת לספורט פיתוח הגוף‬ ‫מוניטין טוב יותר.‬
‫ואז הייתה תחרות "מר אוסטריה",‬
‫שהיא כמובן התחרות הלאומית.‬
‫- 1964 - "מר אוסטריה הצעיר"‬ ‫גראץ, אוסטריה - מקום ראשון -‬
‫זה מקום שביליתי בו הרבה זמן.‬
‫במיטה הזאת, בחדר הזה.‬
‫הייתי שוכב כאן,‬
‫ככה,‬
‫בלי לעשות כלום.‬
‫והייתי חולם.‬
‫הייתי מביט למעלה על הדמויות האלה,‬
‫ואז מתיישב.‬
‫הייתי רואה את רג' פארק, עם הגוף שלו,‬
‫ואז הייתי נזכר בסיפור שלו‬
‫על ילדותו בלידס שבאנגליה.‬
‫זו הייתה עיר דומה לגראץ,‬
‫עיר תעשייתית,‬
‫שתושביה עבדו קשה.‬
‫אז אמרתי לעצמי, "והוא הצליח לצאת מזה?‬
‫"אז גם לי יש סיכוי לצאת מכאן."‬
‫ואז הייתי מחפש‬ ‫כל הזדמנות אפשרית לצאת מכאן.‬
‫אני חושב שזאת הסיבה‬ ‫שהתגייסתי לצבא בשלב מוקדם.‬
‫באוסטריה כולם משרתים בצבא.‬
‫החלטתי להתגייס בגיל 18.‬
‫רציתי לסיים את השירות הצבאי שלי‬ ‫ולהמשיך הלאה,‬
‫כי אם לא היית מסיים שירות צבאי,‬ ‫לא היית יכול לקבל דרכון.‬
‫רציתי להתמחות בחיל השריון ולהיות נהג טנק.‬
‫הם אמרו שזה בלתי אפשרי, כי אני גבוה מדי.‬
‫אבא שלי הכיר כמה אנשים בצבא,‬ ‫אז הייתי נהג טנק,‬
‫והפכתי להיות נהג הטנק הכי אמיץ שהיה להם.‬
‫באמצע הטירונות,‬
‫קיבלתי הזמנה להשתתף‬ ‫באיזו תחרות בשטוטגרט, גרמניה.‬
‫הגברים הבנויים הטובים באירופה,‬ ‫במחלקת הצעירים.‬
‫כששאלתי אם אוכל לנסוע, אמרו לי שלא.‬
‫לא הבנתי שכשאתה באמצע הטירונות,‬ ‫אסור לך לעזוב.‬
‫בכל זאת נסעתי.‬
‫- שטוטגרט‬ ‫1965 -‬
‫יש 28 בחורים על הבמה,‬
‫ואני מנצח.‬
‫- הגבר הבנוי הצעיר הטוב ביותר‬ ‫שטוטגרט, גרמניה - מקום ראשון -‬
‫יכולתי לראות לפניי את הקריירה שלי.‬
‫ראיתי את עצמי על הבמה של "מר יוניברס".‬
‫הייתי צריך רק להחליף את הראש של רג' פארק‬
‫בראש שלי, כשאני עומד שם עם הגביע‬ ‫ומכווץ את השרירים שלי,‬
‫וראיתי אלפי אנשים‬
‫באודיטוריום, באולם, צורחים,‬
‫"ארנולד!"‬
‫ראיתי את הפנטזיה,‬
‫וזה לא חלום.‬
‫אמרתי, "זין על החלום. מה תעשה עם חלום?‬
‫"אתה צריך שיהיה לך חזון ברור."‬
‫וכשיש לך חזון ברור לגבי משהו,‬
‫אתה מאמין ב-100 אחוז שתוכל להגיע לשם.‬
‫הרושם הראשוני שלי היה‬
‫שהוא הצעיר המדהים ביותר שראיתי בחיי,‬
‫כי היה לו הכול.‬
‫הייתה לו כריזמה מאוד יוצאת דופן‬ ‫יחסית לגיל הזה.‬
‫הבמה הייתה שלו,‬
‫כבר אז.‬
‫שאלתי אותו, "מה דעתך לבוא למינכן‬
‫"כמאמן בחדר הכושר שאני מנהל?"‬
‫הייתי אמור להיות בצבא שלוש שנים,‬
‫אז הייתי צריך לשאול אם אוכל להשתחרר מוקדם.‬
‫המשרה שהוצעה לי,‬
‫להיות מאמן בחדר כושר בגרמניה,‬
‫הייתה מושכת מאוד.‬
‫היא הייתה למעשה הפתרון היחיד‬
‫כדי להוציא אותי מאוסטריה‬ ‫ולקרב אותי עוד צעד לאמריקה.‬
‫אי אפשר להפוך‬ ‫למפתח הגוף הגדול בכל הזמנים באוסטריה,‬
‫כי אתה צריך להתאמן‬ ‫עם מפתחי הגוף הטובים ביותר סביבך,‬
‫והמכה של פיתוח הגוף הייתה אמריקה.‬
‫"אני חייב לצאת מכאן, בכל מחיר."‬
‫אני לא מסתכל על זה כ"אלוהים,‬ ‫איזו ילדות נוראית הייתה לי".‬
‫לא.‬
‫מה ששנאתי כילד היה טוב,‬
‫כי זה מה שהניע אותי לצאת משם.‬
‫טוב, בואו נאכיל את הבנות.‬
‫אונו, מיסטי!‬
‫יכולתי להתאמן יותר זמן מכולם,‬
‫יכולתי לסבול כשנסעתי למדינות אחרות.‬
‫הייתי מסוגל לעשות דברים‬ ‫שאחרים לא היו מסוגלים בזכות זה.‬
‫מזיזה אותו מהדרך.‬
‫זה לא הטריד אותי,‬
‫כי זה היה טוב יותר מהמקום ממנו באתי.‬
‫- מינכן‬ ‫1966 -‬
‫כשהגעתי למינכן,‬
‫חבר שלי, אלברט בוסק, אסף אותי מתחנת הרכבת,‬
‫ועברתי לגור בחדר הכושר.‬
‫היה שם חדר קטנטן,‬
‫והמיטה שלי הייתה‬ ‫בגודל המיטה שהייתה לי כילד.‬
‫כל מה שהיה לי זה מיקסר‬ ‫כדי לערבב את משקאות החלבון שלי‬
‫וכמה בגדים.‬
‫זה הכול.‬
‫ונשארתי שם לפחות שנה.‬
‫אז בכל רגע נתון‬
‫אני יכול לצאת להתאמן.‬
‫זאת אומרת, עד כמה אני בן זונה בר מזל,‬ ‫שחדר הכושר הוא הבית שלי?‬
‫ואז פיתחתי מעין משפחה קטנה משלי,‬
‫שהורכבה מאלברט בוסק‬
‫ופרנקו קולומבו,‬
‫אותו הכרתי שנה קודם לכן, בשטוטגרט.‬
‫הוא היה שותף מושלם לאימונים,‬
‫והוא היה בין האיטלקים הבודדים‬ ‫שדיברו גרמנית.‬
‫הוא בא מאוסטריה, אני באתי מאיטליה.‬
‫התחלנו להתאמן ביחד וליהנות.‬
‫מאז, אני אחד החברים הטובים של ארנולד.‬
‫פישלתי. נגיד את זה שוב.‬
‫- לונדון‬ ‫1966 -‬
‫חברים שלי עזרו לי לגייס כסף לכרטיס טיסה,‬ ‫כדי להתחרות בתחרות "מר יוניברס".‬
‫- 24 בספטמבר, 1966‬ ‫לונדון -‬
‫תארו לכם מה זה,‬ ‫רק כמה חודשים קודם לכן אני בצבא,‬
‫ועכשיו אני נוסע ללונדון‬ ‫כדי להשתתף בתחרות "מר יוניברס".‬
‫המטרה שלי הייתה לסיים בשישייה הראשונה,‬
‫אבל הגעתי למקום שני,‬
‫בגיל 19. אמרתי, "אלוהים.‬
‫"אם אני מגיע למקום שני‬
‫"כילד חווה קטן מאוסטריה, חסר כל ניסיון,‬
‫"אז בשנה הבאה אני אנצח!"‬
‫ארנולד היה כל כך מוכשר,‬
‫שאנשים רגילים, אוהדי פיתוח הגוף,‬ ‫ידעו שזה העתיד.‬
‫בתחרות "מר יוניברס",‬
‫אחד השופטים היה אדם בשם ווג בנט.‬
‫והוא אמר, "ארנולד, אתה נראה פנטסטי.‬ ‫זה פשוט נפלא",‬
‫וכל הדברים הבריטיים האלה.‬
‫הוא הזמין אותנו לארוחת ערב,‬
‫והוא שופט, אז חשבתי שזה לא ייאמן.‬
‫האנגלית שלי הייתה נוראית בזמנו,‬ ‫אז תמיד צחקנו על זה.‬
‫ואז ווג אמר לי,‬ ‫"אם תחזור מתישהו, תוכל לישון אצלנו.‬
‫"לא תצטרך לישון במלון."‬
‫שנה לאחר מכן,‬
‫ווג ארגן את התחרות‬
‫ושילם על כרטיס הטיסה שלי כדי שאגיע.‬
‫אז הייתי בבית משפחת בנט בלונדון,‬
‫בדרך רומפורד 335,‬ ‫אני זוכר את הכתובת במדויק,‬
‫ואז נכנס רג' פארק.‬
‫הפגישה עם רג' פארק‬
‫הייתה אחד מהרגעים יוצאי הדופן האלה.‬
‫היית רואה אותו במגזינים,‬
‫בסרטים.‬
‫ואז פתאום, הנה הוא.‬
‫הוא בדיוק הגיע מדרום אפריקה,‬ ‫והוא רוצה להתאמן.‬
‫ואז אנחנו מתאמנים ביחד.‬
‫אני זוכר שהוא אפילו‬ ‫לא הוריד את הסוודר שלו.‬
‫זה היה פשוט יוצא דופן, לראות את הרקולס,‬
‫שראית אותו בסרטים, עומד שם מולך,‬
‫ואז לדבר איתו, ולראות שהוא כל כך נחמד.‬
‫הוא ידע הכול עליי,‬
‫כי ווג בנט סיפר לו.‬
‫כדי לתת לי מוטיבציה, הוא אמר לי,‬
‫"אם תנצח בתחרות 'מר יוניברס',‬
‫"אני אביא אותך לדרום אפריקה,‬
‫"ואתה תשתתף בתצוגות,‬ ‫ועל כל אחת מהן אשלם לך.‬
‫"תוכל להרוויח שם קצת כסף,‬ ‫ותראה את כל המדינה."‬
‫אין מקום לטעויות,‬
‫כי אני חייב להיות מר יוניברס ב-1967.‬
‫ווג היה אומר, "תצטרך לעבוד על שרירי השוק.‬
‫"שרירי הזרוע הדו-ראשי שלך‬ ‫גדולים מדי ביחס לשרירי השוק שלך.‬
‫"שרירי השוק רזים מאוד.‬ ‫הפרופורציה לא טובה."‬
‫אם אתה רוצה לנצח,‬
‫הכול חייב להיות מדויק ומושלם.‬
‫- 1967‬ ‫"מר יוניברס" -‬
‫בסוף, הכול התחבר.‬
‫והמנצח…‬
‫ארנולד שוורצנגר!‬
‫בגיל 20‬
‫הצלחתי להפוך את החזון שלי למציאות.‬
‫בדיוק על אותה במה בה רג' פארק ניצח,‬
‫וקיבלתי בדיוק את אותו גביע שהוא קיבל,‬
‫ובדיוק באופן בו חזיתי את זה.‬
‫כל האנשים צרחו.‬
‫הרגשתי שזה כמו באגדה.‬
‫הכול נופל למקום.‬
‫- דרום אפריקה‬ ‫1967 -‬
‫רג' פארק מזמין אותי ליוהנסבורג,‬
‫ומארח אותי בביתו.‬
‫- אולימפוס -‬
‫אתם יודעים מה זה עשה לי?‬
‫האליל שלי מזמין אותי למגרש הביתי שלו.‬
‫פגשתי את ארנולד כשהוא הגיע לכאן.‬
‫הייתי בן תשע בזמנו.‬
‫הוא היה מנומס מאוד. היו לו נימוסים טובים.‬
‫הוא היה נועל סנדלים עם גרביים.‬
‫כמו אדם כפרי פשוט, אפשר לומר.‬
‫עור לבן מאוד, כשכולם בחוף הים היו שזופים.‬
‫אני זוכר שהוא כמעט השתאה,‬
‫אבל אבא שלי נתן לו להרגיש מאוד בנוח,‬
‫וכמובן שגם אימא שלי‬ ‫נתנה לו להרגיש מאוד בנוח.‬
‫הוא מייד הפך להיות חלק מהמשפחה.‬
‫היינו יוצאים לאכול ביחד כל ערב,‬ ‫והיינו הולכים לקולנוע.‬
‫מה שהוא באמת למד מההורים שלי‬ ‫זה עד כמה חשובה המשפחה.‬
‫אני חושב שזה הדבר שהרשים אותו יותר מכול.‬
‫אימא שלי נתנה לארנולד כמה עצות.‬
‫הוא ידע לעשות את התנוחות הבסיסיות,‬ ‫אבל לא הייתה זרימה ותנועה,‬
‫אז היא עזרה לו לבנות את הרוטינה שלו.‬
‫- מריאון פארק -‬
‫מריאון הייתה מורה לבלט.‬
‫היא לימדה את רג'‬ ‫איך להיות חינני יותר על הבמה.‬
‫אין שני הפכים מנוגדים יותר.‬ ‫כל העניין בבלט הוא חן,‬
‫ופיתוח גוף הוא ספורט די מגושם,‬
‫ואין בו הרבה תנועה.‬
‫לא ממש הבנתי הכול,‬
‫אבל ככל שעבר הזמן,‬ ‫התחלתי להשתמש במה שהיא לימדה אותי.‬
‫כשהייתי ילד, הייתי ביישן.‬
‫ופיתוח גוף היה ספורט בו אתה צריך להופיע.‬
‫אז יכולתי ללמוד בדרך שלי‬ ‫איך להופיע ולהראות תנוחות על הבמה.‬
‫ואז אנשים מתקנים אותך ואומרים לך,‬ ‫"אתה צריך לחייך יותר, תעשה ככה וככה…"‬
‫ככה לאט לאט העניין היה להפוך להיות בדרן,‬
‫ובאמת ליהנות מהרגע.‬
‫- 1968‬ ‫"מר יוניברס" -‬
‫ב-1968 התחריתי‬ ‫בתחרות "מר יוניברס" בלונדון.‬
‫כל פעם שהכריזו על תנוחה,‬
‫למשל תנוחת שריר הזרוע הדו-ראשי כפולה,‬ ‫השריר שלי היה הכי גדול.‬
‫ואז כשהסתובבנו לתנוחת גב,‬
‫לאף אחד לא היה גב כזה.‬
‫אז ידעתי שאני אנצח.‬
‫- 1968 - "מר יוניברס"‬ ‫לונדון, אנגליה - מקום ראשון -‬
‫אני זוכה בתואר "מר יוניברס" השני.‬ ‫אני מרגיש שאני בשיא של כל הזמנים,‬
‫ואני עומד לחזור למינכן,‬
‫ואז אני מקבל מברק‬
‫מג'ו וידר.‬
‫אמרתי לעצמי, "אלוהים!‬
‫"ג'ו וידר? הוא כמו הסנדק של פיתוח הגוף."‬
‫מאמן האלופים מאז שנת 1939.‬
‫כל האנשים שמנצחים‬ ‫ב"מר יוניברס" וב"מר עולם"‬
‫אומנו על ידי ג'ו וידר.‬
‫ובמברק כתוב,‬
‫"אני מזמין אותך להגיע למיאמי,‬ ‫לתחרות 'מר יוניברס' שלנו",‬
‫כי היו שתי תחרויות.‬
‫וידר יזם תחרות "מר יוניברס" משלו‬ ‫באמריקה בשנות ה-60.‬
‫לא חזרתי הביתה. לא אספתי את החפצים שלי.‬
‫התקשרתי לאלברט ולפרנקו ואמרתי, "תראו,‬
‫"קיבלתי הזמנה מווידר. אני לא חוזר.‬
‫"אני עובר לאמריקה.‬
‫"ביי-ביי."‬
‫- אמריקה‬ ‫1967 -‬
‫- שדה התעופה קנדי -‬
‫כשהגעתי לאמריקה, הרגשתי ש…‬
‫סוף סוף, אני בבית.‬
‫- מיאמי‬ ‫1968 -‬
‫ואז טסנו לפלורידה.‬
‫הייתי משוכנע לחלוטין‬
‫שאני אנצח את כל מפתחי הגוף האמריקאיים,‬
‫שאבסס את עצמי כאלוף החדש,‬
‫ואהפוך למפתח הגוף הגדול בכל הזמנים.‬
‫הוא התנהג בצורה מאוד יהירה ושחצנית,‬ ‫כמו המנצח, אבל הוא לא היה בכושר.‬
‫כי איתו כל העניין היה להיות גדול.‬
‫ואז הכריזו על מקום רביעי, מקום שלישי,‬
‫ואז במקום השני, ארנולד שוורצנגר.‬
‫פאק!‬
‫לא יכול להיות.‬
‫פעם נחשבתי לבחור שאי אפשר לנצח,‬ ‫ועכשיו פרנק זיין ניצח פתאום.‬
‫זה נורא. אני מובך.‬
‫אני חושב שהוא היה רגיל לנצח כל הזמן.‬
‫לנחות במדינה הזאת בפעם הראשונה ולהפסיד,‬
‫במילותיו,‬
‫"לתרנגולת עם זרועות בעובי 42 סנטימטר",‬
‫זה ממש הציק לו.‬
‫הייתי הרוס.‬
‫שכבתי במיטה באמצע הלילה‬
‫באיזה חדר מלון,‬
‫וחשבתי שהעולם מגיע לקיצו.‬
‫אני במדינה זרה,‬
‫אני לא יכול לתקשר פה,‬
‫אני רחוק אלפי קילומטרים מהבית,‬
‫והפסדתי עכשיו.‬
‫אכזבתי את כולם.‬
‫אז בראש שלי, בעולם פיתוח הגוף יגידו,‬
‫"שוורצנגר הוא לא מה שחשבנו שהוא,‬
‫"אז שיזדיין."‬
‫בכיתי כל הלילה.‬
‫יום למחרת אמרתי, "אוקיי,‬
‫"בכית כמו תינוק, אפס שכמותך,‬
‫"ועכשיו בוא נמשיך הלאה."‬
‫ואז וידר נתן לי כרטיס טיסה ללוס אנג'לס.‬
‫- וניס ביץ'‬ ‫1968 -‬
‫הוא יטפל בעניינים וישיג לי דירה.‬
‫מייד כתבתי לחברים שלי, "זה שונה למדי".‬
‫הרגשתי לגמרי חסר אונים‬
‫ובודד.‬
‫חדרי הכושר שהלכתי אליהם היו חדרי הכושר‬ ‫בהם מפתחי הגוף הטובים בעולם התאמנו.‬
‫אני מגיע לשם ורוצה להתאמן.‬
‫והבעלים של חדר הכושר, וינס ג'ירונדה,‬ ‫ש"וינס'ס ג'ים" היה שלו,‬
‫אומר לי, "אתה עדיין תינוק.‬
‫"אתה צריך להיפטר מהרבה שומן,‬
‫"אבל יש לך הרבה פוטנציאל."‬
‫אמרתי לעצמי,‬ ‫"על מה לעזאזל הוא מדבר? פוטנציאל?"‬
‫ואז התאמנתי ב"גולד'ס ג'ים",‬
‫וג'ו גולד מייד קרא לי, "בטן בלון".‬
‫אמרתי,‬
‫"אלוהים."‬
‫הבנתי למה היה כל כך חשוב להגיע לאמריקה,‬
‫כי יש להם הבנה שונה לגמרי‬ ‫של המשמעות של להיות בכושר.‬
‫אני לבדי לא אוכל להשיג שום דבר.‬
‫אני צריך עזרה.‬
‫אז הזמנתי את פרנק זיין, הבחור שניצח אותי,‬
‫לבוא לקליפורניה ולהתאמן איתי,‬
‫כי רציתי לראות מקרוב מה הוא עושה‬ ‫כדי להשיג איכות כזו של מבנה גוף.‬
‫וישנתי על מיטה מתקפלת בסלון שלו,‬
‫והיינו הולכים לחדר הכושר ומתאמנים.‬
‫היינו הולכים לחוף הים, מצטלמים בשביל וידר.‬
‫חזרתי לפלורידה,‬
‫התפטרתי מהמשרה שלי כמורה‬ ‫ועברתי לקליפורניה.‬
‫ואז, כשהתאמנתי פה,‬
‫במיוחד בגולד'ס ג'ים,‬
‫חשבתי, "יהיה מעולה‬ ‫אם פרנקו יראה מה קורה פה".‬
‫זאת אומרת, הוא היה חברי הקרוב‬ ‫והשותף שלי לאימונים במינכן,‬
‫והתגעגעתי אליו מאוד.‬
‫אבל כשג'ו וידר שמע מה הגובה שלו,‬ ‫לא היה לו שום עניין.‬
‫הוא כל הזמן אמר,‬ ‫"אני לא רוצה להביא בחור קטן כזה, בחייך".‬
‫בסופו של דבר ארי זלר, הצלם, ואני‬ ‫הצלחנו לשכנע אותו.‬
‫ומשם הכול התקדם מהר.‬
‫חמש, שש,‬
‫שבע.‬
‫מה?‬
‫שבע.‬
‫שמונה.‬
‫תשע.‬
‫עשר.‬
‫אוקיי.‬
‫זה קשה.‬ ‫-אני יכול.‬
‫פרנקו יכול.‬
‫אוקיי, אתה יכול לעזור לי.‬
‫בתקופה ההיא, של בניית קהילה,‬
‫הכישרון שלי היה טוב יותר‬ ‫מהכישרון שלי בפיתוח גוף.‬
‫גולד'ס ג'ים בווניס ביץ',‬
‫מפתחי גוף שהתאמנו לקראת אליפויות‬ ‫באו להתאמן שם.‬
‫ואז ג'ו וידר פרסם את המקום‬ ‫כחדר הכושר של האלופים.‬
‫האף הזה ייראה רזה עכשיו.‬
‫הרושם הראשוני שלי ממנו‬
‫היה שהוא חברותי, מצחיק‬
‫ותמיד מספר בדיחות.‬
‫בחדר הכושר הוא היה ממוקד.‬
‫הכול היה אנרגייה, ועזרנו אחד לשני.‬
‫ארנולד היה אדם נהדר‬ ‫שיהיה איתך בחדר הכושר באימון,‬
‫כי הנוכחות שלו גרמה לך‬ ‫לרצות להתאמן חזק יותר, כדי להרשים אותו.‬
‫הוא היה פרפקציוניסט.‬
‫מתאמנים ביחד, עוזרים זה לזה.‬
‫אפילו עוזרים זה לזה‬ ‫להתנפח מאחורי הקלעים עם המגבות,‬
‫ומשמנים זה את זה.‬
‫אתה משמן אותי, כי אני לא מגיע לגב שלי,‬ ‫ומישהו צריך לשמן את הגב שלי.‬
‫זה מה שעושים, עוזרים זה לזה.‬
‫ולפני העלייה לבמה, מאחלים בהצלחה.‬
‫אני הייתי אומר, "בהצלחה, ואני אנצח אותך".‬
‫אף פעם לא הייתי קיצוני בענייני תזונה.‬
‫פרנק זיין ופרנקו קולומבו‬ ‫היו אלה שהרכיבו את תפריט הוויטמינים שלי.‬
‫והיינו מתנסים בסטרואידים.‬
‫כל מי שנמצא בצמרת עולם פיתוח הגוף‬
‫משתמש בסטרואידים.‬
‫אולי חמישה אחוזים מההתקדמות שלי‬
‫הם בזכות הסטרואידים.‬
‫הייתי תחת פיקוח רפואי.‬
‫היה חוק נוקשה מאוד‬ ‫של לעשות את זה במשך ארבעה חודשים בשנה,‬
‫לפני תחרות, ואז להפסיק.‬
‫אז שיניתי את הרגלי האכילה שלי והכול.‬
‫השתזפתי מאוד.‬
‫אם באופי שלך אתה אוהב להתרברב,‬
‫אתה לא יכול לחכות להראות לאנשים מה יש לך.‬
‫היו שם מאות אנשים שצפו בחבר'ה מתאמנים.‬
‫הרגשתי כאילו אני חי באמצע בקרקס.‬
‫אז היית מקבל את זה כל הזמן,‬ ‫את הסיפוק מכך שאנשים צופים בך‬
‫ואומרים, "וואו, הוא נראה מדהים".‬
‫זה היה בקיץ 69'.‬
‫עבדתי כמארחת ב"מעדנייה של זוקי".‬
‫הוא ניגש אליי ואמר,‬
‫"את כל כך סקסית.‬
‫"אני צריך להזמין אותך לדייט."‬
‫במבטא חזק במיוחד.‬
‫היו לו בקושי 100 מילים באוצר המילים.‬
‫הוא היה חתיך,‬ ‫הוא היה מגנטי, הוא היה כריזמטי.‬
‫הוא היה פשוט שונה.‬
‫כשהוא הגיע לדייט שלנו,‬ ‫צפיתי בנחיתה על הירח.‬
‫אז צפינו בה ביחד. הצטלמנו מול הטלוויזיה.‬
‫בסיס טרנקוויליטי כאן. הנשר נחת.‬
‫אחרי הדייט הראשון שלנו,‬
‫היינו מתראים מתי שרק יכולנו.‬
‫הוא יצר צחוק בכל מקום. הוא היה פשוט כל כך…‬
‫מהפנט.‬
‫עם ברברה הייתה הפעם הראשונה שראיתי, דרכה,‬
‫איך אמריקאים חוגגים את חג המולד.‬
‫היא הייתה לוקחת אותי הביתה,‬
‫והמשפחה שלה הייתה מאוד מכילה.‬
‫זאת הייתה הפעם הראשונה בחיי‬ ‫שחגגתי יום הולדת,‬
‫ואימא של ברברה הכינה עוגת יום הולדת.‬
‫אף פעם לא הכינו לי עוגה,‬ ‫ואף פעם לא שרו לי "יום הולדת שמח".‬
‫אני לא יודע למה.‬
‫זה נתן לי עוד דרך‬ ‫להעריך באמת את דרך החיים האמריקאית,‬
‫ולחיות חיים נורמליים.‬
‫אבל עם המשפחה שלי…‬
‫התקשורת עם ההורים שלי לא הייתה טובה.‬
‫ואחי,‬
‫סוג של מחקתי אותו מהראש שלי למשך שנים,‬
‫בשנות פיתוח הגוף שלי.‬
‫הרגשתי שאני יוצר כאן חיים משלי,‬
‫ולא רציתי שום קשר לחיים הקודמים שלי.‬
‫ג'ו וידר רצה להבין איך למכור אותי,‬
‫אז הוא חשב על רעיון‬
‫לפיו אני מעין מכונה גרמנית.‬
‫בלי רגשות, רק צועד קדימה,‬
‫וזה מה שיהפוך אותי לאלוף.‬
‫ואהבתי את זה, כי זה מה שראיתי בעצמי.‬
‫מישהו שלא ניתן לעצור.‬
‫לג'ו וידר הייתה מטרה אחת בראש,‬ ‫והיא שאני אנצח בכל תחרות,‬
‫שאופיע על שער המגזין שלו,‬
‫שאמכור בשבילו המון תוספי תזונה.‬
‫ובכל מה שעשיתי, הוא היה משתמש בשם "וידר".‬
‫למשל, כשחשבתי על פיצול‬ ‫אימון שריר הזרוע הדו-ראשי שלי‬
‫משריר הזרוע התלת-ראשי,‬ ‫הוא קרא לזה "רוטינת הפיצול של וידר".‬
‫זאת הייתה העסקה.‬
‫אני רק אעבור על זה.‬
‫אתה צריך להצטלם בתמונות ייחודיות, ארנולד.‬
‫זה צריך להיראות שונה.‬
‫הייתי צריך לעבוד איתו ולהגיד,‬
‫"ג'ו, אתה מוכר את המוצרים שלך‬ ‫ומרוויח מיליוני דולרים.‬
‫"גם אני רוצה למכור כמה מוצרים שלי.‬
‫"כל מה שאני צריך ממך‬ ‫זה שתיתן לי שטח פרסום במגזין שלך."‬
‫רציתי להרוויח כסף, להפוך דולר אחד לשניים,‬
‫ורציתי ללמוד‬ ‫איך לעשות את זה באמריקה, בדרך האמריקאית.‬
‫אמרתי לג'ו וידר,‬
‫"תוכל לעזור לי ללכת לקולג'‬ ‫כדי שאלמד אנגלית?‬
‫"אני רוצה גם ללמוד מנהל עסקים,‬
‫כי בסופו של דבר‬ ‫אולי אצטרך לרשת את העסק שלך."‬
‫והוא אהב את זה.‬
‫אלה השערים החדשים.‬
‫תראה לי.‬
‫אנחנו לא רוצים‬ ‫שהוא יופיע בשער. בחייך, ג'ו.‬
‫אמרת לי פעם שבשערים שלך‬ ‫מופיעים רק מרי יוניברס או מרי אולימפיה.‬
‫ג'ו?‬
‫בכל פעם שזכיתי במשהו,‬
‫אמרתי לעצמי, "אוקיי, עכשיו מה הדבר הבא?"‬
‫אם אתה תמיד רעב, אתה אף פעם לא באמת מסופק.‬
‫מכיוון שרג' פארק‬ ‫זכה בשלוש תחרויות "מר יוניברס",‬
‫ארנולד צריך לשבור את השיא הזה.‬
‫כשאנשים חושבים, "זה יותר מדי",‬ ‫בשבילי זה ממש לא מספיק.‬
‫ורציתי עוד.‬
‫- 1970‬ ‫"מר יוניברס" -‬
‫אבא שלי פרש,‬
‫אבל הוא החליט להתחרות ב"מר יוניברס".‬
‫בזמנו אבא שלי היה בן 42.‬
‫ארנולד היה בן 23.‬
‫מישהו שאל אותי,‬ ‫"אתה יודע מי עוד מתחרה השנה?"‬
‫אז שאלתי, "מי?"‬
‫ואמרו לי, "רג' פארק".‬
‫אמרתי, "נו, באמת, זה לא יכול להיות".‬
‫הרגשתי קצת מוזר להתחרות נגד האליל שלי.‬
‫- רג' פארק -‬
‫וניצחתי.‬
‫כשזה קרה,‬
‫קרה לי דבר מוזר מאוד מבחינה נפשית.‬
‫הרגשתי אשם איכשהו,‬
‫שהאגו שלי הפריע,‬ ‫או שלא הייתי צריך להתחרות באותה שנה.‬
‫לדעתי שכילד בן 15 חלמת על זה והערצת את זה,‬
‫ועכשיו פתאום אתה הופך להיות‬ ‫מי שאחרים מעריצים.‬
‫הפכתי את החזון הזה למציאות.‬
‫- 1970 - "מר יוניברס"‬ ‫לונדון, אנגליה - מקום ראשון -‬
‫המוח שלי פשוט בנוי בצורה שונה.‬ ‫הוא בנוי להתקדמות.‬
‫מה הדבר החדש?‬
‫אתגר חדש. הר חדש לטפס עליו.‬
‫"מר יוניברס" זו תחרות עולמית,‬
‫אבל בכל שנה יש "מר יוניברס",‬
‫אז מי באמת הכי טוב?‬
‫אז ג'ו וידר יצר את תחרות "מר אולימפיה",‬
‫שם כל מרי יוניברס וכל אלופי העולם‬ ‫מתחרים זה בזה.‬
‫מי שמנצח שם‬ ‫יכול באמת לקרוא לעצמו הטוב ביותר.‬
‫מר אולימפיה!‬
‫- 1969‬ ‫מר אולימפיה -‬
‫ב-1969 התחריתי לראשונה ב"מר אולימפיה".‬
‫זו הייתה ליגה אחרת.‬
‫התחריתי נגד סרג'יו אוליבה.‬
‫הפסדתי לו.‬
‫הוא היה טוב ממני.‬
‫נתתי לו נשיקה גדולה על הבמה,‬
‫ואמרתי לו, "תיהנה, כי זאת הפעם האחרונה".‬
‫בשנה הבאה חזרתי, ורציתי לנקום.‬
‫הייתי צריך להפוך אותו לנבל,‬
‫ולהתאמן יותר ויותר חזק.‬
‫סוף סוף זכיתי בהזדמנות להתעמת איתו.‬
‫- 1970‬ ‫"מר אולימפיה" -‬
‫ואז עשיתי לו תרגיל קטן.‬
‫עשינו תנוחות בתחרות התנוחות,‬
‫ואז אמרתי לו, "אני חושב שזה מספיק.‬
‫"הם בטח כבר יודעים מי ינצח",‬
‫והוא אמר, "אתה צודק", וירד מהבמה.‬
‫ואז הצבעתי עליו כאילו הוא נכנע.‬
‫זה היה תרגיל פסיכולוגי קטן‬ ‫כדי לסגור את העניין אחת ולתמיד.‬
‫- מר אולימפיה 1970‬ ‫הניצחון הראשון של ארנולד -‬
‫הוא הסתובב ואמר, "חתיכת בן זונה".‬
‫זה ממש עצבן אותו.‬
‫- 1970 - "מר אולימפיה"‬ ‫ניו יורק - מקום ראשון -‬
‫בשנות ה-70 הייתה לי כל הזמן מוטיבציה‬ ‫לעבור מתואר לתואר.‬
‫- 1971‬ ‫מר אולימפיה -‬
‫הייתי בפער כל כך גדול מכולם,‬ ‫שדרסתי את כולם.‬
‫- 1972‬ ‫מר אולימפיה -‬
‫- 1973‬ ‫מר אולימפיה -‬
‫מה אתה מצפה לראות הערב?‬ ‫-אני לא בטוח.‬
‫אני סקרן לראות איך זה נראה.‬
‫אפשר לשאול מה את מצפה לראות הערב?‬ ‫-אני מצפה לראות מפתחי גוף נהדרים.‬
‫היית פעם באירוע כזה?‬ ‫-לא.‬
‫היית פעם באירוע כזה?‬ ‫-אף פעם!‬
‫ואתה?‬ ‫-אף פעם.‬
‫- מוזיאון "ויטני"‬ ‫1975 -‬
‫להיות מפתח גוף זה כמו להיות אמן,‬
‫להיות פסל כמו רודן או מיכלאנג'לו.‬
‫כי אתה חייב שיהיה לך חוש לסימטריה וליופי.‬
‫אם אין לך, כל הסיפור נראה כמו בזבוז זמן.‬
‫זהו, תישאר ככה.‬
‫בדיוק. תישאר ככה.‬
‫הוא נראה קצת שונה מלפני חודשיים.‬
‫אף פעם לא הייתי באמת מסופק מהגוף שלי.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫הייתי מביט במראה ואומר,‬
‫"אני לא מבין איך הגוף המחורבן הזה‬ ‫יוכל לנצח בתחרות הזאת."‬
‫תודה שבאתם.‬ ‫-גם לו פרינגו יבוא.‬
‫כשאני מתרברב, זה הכול בולשיט.‬
‫בסדר גמור! מאוד דרמטי.‬
‫אבל זה האני האחר שלי,‬ ‫האני שרוצה שהעולם יראה.‬
‫קח את זה.‬
‫זה אמור לתת לך השראה, כי זה צילום זרוע.‬
‫זה קולומבו.‬
‫מוצא חן בעיניך?‬
‫אבל במציאות, כשאני לבד,‬
‫אני מסתכל על הגוף שלי ואומר לעצמי,‬ ‫"זה עדיין לא שם. זה לא קורה".‬
‫תראה את החזה.‬
‫אני חושב שזה בדיוק הדבר שגרם לי‬ ‫תמיד להיות על קוצים ותמיד לרצות עוד.‬
‫החזה שלך נראה עצום, ארנולד.‬
‫ענק.‬
‫הייתי בבולטימור ובפילדלפיה‬
‫והשתתפתי בתצוגות.‬
‫חזרתי הביתה,‬
‫ופרנקו אמר לי, "יש לי חדשות רעות".‬
‫שאלתי, "מה?"‬
‫והוא אמר לי,‬
‫"אחיך מת בתאונת דרכים.‬
‫"הוא נהג בשכרות,‬
‫"ופגע בעמוד טלפון."‬
‫הייתי המום.‬
‫הוא תמיד היה יקיר המשפחה.‬
‫הוא היה אמנותי מאוד,‬
‫חכם מאוד.‬
‫הוא קרא הרבה.‬
‫אבל אני לא חושב‬ ‫שאחי היה אי פעם מאושר באמת.‬
‫אני חושב שהוא התחיל לשתות‬ ‫כי הילדות שלנו הייתה מאוד קשוחה.‬
‫האכזריות שהייתה בבית,‬ ‫המכות שקיבלנו מהורינו לפעמים.‬
‫אני חושב שזה היה יותר מדי בשבילו.‬
‫העונש.‬
‫הוא היה אדם הרבה יותר עדין מטבעו.‬
‫אחי ואני היינו עדים בבית‬ ‫להתנהגות מאוד סכיזופרנית.‬
‫היה את האבא הנחמד,‬
‫והיו פעמים אחרות‬ ‫בהן אבא שלי היה חוזר הביתה שיכור,‬
‫והוא היה צורח בשלוש בבוקר.‬
‫היינו מתעוררים,‬
‫ופתאום הלבבות שלנו דפקו מהר,‬
‫כי ידענו מה המשמעות של זה.‬
‫הוא היה יכול להכות את אימי בכל רגע נתון,‬
‫או להשתגע.‬
‫הייתה מעין אלימות מוזרה.‬
‫סוג הילדות שחווינו‬
‫הועילה למישהו כמוני,‬
‫שהיה מאוד חזק ונחוש מבפנים.‬
‫אבל אחי היה שברירי יותר.‬
‫ניטשה צדק‬
‫כשאמר שמה שלא הורג אותך, מחשל אותך.‬
‫הדבר שהפך אותי למי שאני היום‬
‫היה בדיוק הדבר שהרס אותו.‬
‫- מיינהארד שוורצנגר‬ ‫1946-1971 -‬
‫ב-1972, כשהתחריתי באסן שבגרמניה,‬
‫ההורים שלי הגיעו‬
‫מסיבות מאוד לא ברורות.‬
‫התחריתי לפעמים 50 פעמים‬ ‫בתחרויות הרמת משקולות, בתחרויות הרמת כוח,‬
‫בתחרויות מקומיות ומדינתיות,‬ ‫בתחרויות לאומיות.‬
‫ההורים שלי אף פעם לא באו,‬
‫ולכן הופתעתי למדי.‬
‫אבי התנהג בצורה קצת משונה.‬
‫הוא היה קצת איטי יותר,‬ ‫הוא בלע מילים לפעמים.‬
‫היה שם משהו קצת מוזר.‬
‫כמה שבועות אחר כך,‬
‫התקשרו אליי‬
‫ואמרו לי שאבי חטף שבץ.‬
‫עליתי על הטיסה הקרובה לאוסטריה,‬
‫והלכתי לבקר את אבי בבית החולים.‬
‫הוא לא היה יכול לתקשר.‬
‫הוא היה זקוק לטיפול רפואי רב,‬
‫אבל לא ידעתי אם זה משהו שניתן להתגבר עליו.‬
‫את זה לא ידעתי.‬
‫טסתי חזרה ללוס אנג'לס,‬
‫ואחר כך הוא נפטר.‬
‫כשאבי ואחי מתו,‬
‫לא היו לי שום רגשות בעניין.‬
‫פשוט חיסלתי אותם.‬
‫אולי הם יצאו מתישהו בהמשך חיי,‬ ‫הרגשות האלה, אבל אני לא יודע.‬
‫אימנתי את עצמי לעשות את זה,‬
‫לא לתת לשום דבר חיצוני להשפיע עליי.‬
‫זאת אומרת,‬
‫אני לא מומחה‬
‫בפסיכולוגיה או משהו כזה.‬
‫כל מה שאני יכול להגיד לך זה ש…‬
‫כשאתה אדם שתמיד יש לו מטרה,‬
‫שתמיד יש לו משימה,‬
‫יש לך פחות זמן לחשוב, "איך אני מרגיש היום?‬
‫"אני בדיכאון היום?‬
‫"אני מרחם על עצמי?‬
‫"האם הפכתי לקורבן?‬
‫"אלוהים, אני מרגיש כל כך רע."‬
‫אין לי זמן לחרא הזה.‬ ‫הרבה פעמים אלה אנשים שלא עובדים מספיק.‬
‫אם אתה עסוק כל הזמן,‬
‫אין לך זמן לחשוב על הדברים האלה.‬
‫בואו פשוט נתקדם, נזוז.‬
‫כשהבנתי שספורט פיתוח הגוף לא מבוסס,‬
‫החלטתי לקדם את עצמי בטירוף.‬
‫מה השופטים מחפשים?‬
‫הם מחפשים פרופורציות, סימטריה, גודל שריר,‬
‫איך אתה מציג את השרירים שלך.‬
‫אני רוצה להשקיע מאמץ ולעזור לאנשים להבין‬
‫מה המהות של הספורט הזה.‬
‫יש לך הכול בכיסא עכשיו?‬ ‫-לא, הייתה בעיה.‬
‫אני מבין.‬
‫- מי צריך מראות?‬ ‫הגוף היפה של "האלון האוסטרי" -‬
‫אני חי במדינה הזאת רק חמש שנים.‬
‫מה המשמעות של "הנקי-פנקי"?‬
‫אלוהים…‬
‫- הוא לא חלול‬ ‫משלב מוח עם כוח -‬
‫זה ספורט, ואני מתחרה כדי להיות הטוב ביותר.‬
‫אני מרגיש שיחד עם זאת, אני גם אמן.‬
‫אני יוצר גוף שלא היה קיים קודם לכן.‬
‫- 1974‬ ‫"מר אולימפיה" -‬
‫ב-74' ארנולד היה בכושר פנטסטי,‬
‫והיה פשוט בלתי ניתן לנצח אותו.‬
‫ב-1974 ניצחתי בתחרות "מר אולימפיה",‬
‫אז בסך הכול זכיתי‬ ‫ב-13 אליפויות עולם בפיתוח גוף,‬
‫אחת אחרי השנייה…‬
‫מכיוון שהחזון הזה הניע אותי.‬
‫- מקום ראשון -‬
‫מה עוד היה לעשות?‬
‫לנצח בעוד תחרות?‬
‫משעמם.‬
‫אז הפסקתי.‬
‫אני מתחרה כבר יותר מעשר שנים,‬
‫ואחרי עשר שנים, אני מרגיש שזה מספיק.‬
‫אני צריך לתת לאחרים הזדמנות,‬
‫ופשוט לעזוב כמנצח.‬
‫גבירותיי ורבותיי, ארנולד שוורצנגר!‬
‫זה ספורט, ואני אוהב להתחרות,‬
‫ואני אוהב להיות הכי טוב בעולם.‬
‫פשוט הכי טוב.‬
‫לעמוד שם ולדעת שאין אף אחד‬
‫שהוא טוב יותר ממני בתחום המסוים הזה.‬
‫אני חושב שזה כבר דבר שחוזר על עצמו,‬
‫אז אני רוצה להמשיך לדבר אחר,‬
‫ולנסות להיות הכי טוב במשהו אחר.‬
‫מה למשל?‬
‫הייתי רוצה להיכנס לעולם המשחק.‬
‫לגלות אם אוכל להיות טוב בזה.‬
‫- עשר שנים לאחר מכן -‬
‫אני זוכר שדיברנו בטלפון.‬
‫הלו?‬
‫אמרתי…‬
‫ספר לי על התהליך שלך כשחקן.‬
‫הוא אמר, "ג'ים,‬
‫"אני לא רוצה להיות שחקן.‬
‫"אני רוצה להיות כוכב."‬
‫- תרגום כתוביות: גלעד קשר -‬