Myslím, že osud je v našich rukou.
Musíte mít vizi,
kterou když následujete, můžou se dít zázraky.
Takže přesně o tom je můj život.
Viděl jsem kulturistiku jako vrchol. A ten jsem zdolal.
Pak jsem viděl další vrchol. Muž v hlavní roli.
Filmová hvězda.
Připomíná mi to slavného horolezce
Edmunda Hillaryho,
který jako první vystoupil na Mount Everest.
Novináři se ptali:
„Na co jste na vrcholu myslel, když jste se rozhlédl?“
Řekl:
„Najednou jsem viděl další vrchol.
Daleko.
A začal jsem plánovat cestu,
jak se na ten vrchol dostanu.“
V roce 1969
jsme zjistili, že hledají herce na roli Herkula.
Panebože. Tohle je moje šance být další Reg Park.
Nebyl jsem připravený. Nerozuměl jsem polovině scénáře.
Možná to nebude úplně bez zásluhy, ale nebude se ti tam líbit.
To posoudím sám.
Už mě unavují pořád ty stejné tváře,
pořád ty stejné věci.
Neměl jsem hodiny herectví.
Žádný muž není lepší než Herkules.
Jsem Herkules.
To už jsi říkal.
Nikdo není lepší než Herkules.
Nahradili můj hlas. Neuměl jsem moc anglicky.
Říkali, že Američané chtějí hrdiny, co mluví jako John Wayne,
ne jako já.
Změnili mi jméno.
z Arnolda Schwarzeneggera na Arnolda Stronga.
Ten film vyšel a…
vůbec neuspěl.
Pět let jsem nedostal nabídku
vůbec na nic.
Musel jsem se naučit spoustu věcí
a překonat spoustu překážek, včetně té největší,
když mi všichni říkali: „Ne, to nepůjde.“
Proč jste to nevzdal?
Protože moje vize nebyla o tom, že to vzdám.
Byla o tom, že ten vrchol zdolám.
Conane! Co je v životě nejlepší?
Rozdrtit nepřátele. Vidět je utíkat.
A slyšet nářek jejich žen.
Jeho umění vycházelo z toho,
že byl opravdu originální ve všem, co dělal.
Nešlo jen o popularitu. Byl prostě cool.
Nejpozoruhodnější příběh amerického úspěchu, jaký znám.
Soupeřili jsme. Chtěl jsem ho srazit z útesu.
Bohužel jsem žádný nenašel, tak jsem s ním musel žít.
Hasta la vista, baby.
Není prázdnou verzí toho, za koho Arnolda máte.
Je lehké ho shodit jako hvězdu 80. let za zenitem,
ale on je mnohem víc.
2. ČÁST: HEREC
Noodle.
Pojď sem.
Budeme si číst.
Král hradu.
To je úplně pro mě, co?
Jasně.
Páni. Tady se vloupáme dovnitř.
Je to zvláštní změna
odejít z kulturistiky k herectví.
ŠŤASTNÉ VÝROČÍ A SBOHEM
Já jsem Rico!
Ach, ano.
Kde to uděláme?
Co?
Tady nebo v ložnici?
Aha. Tady.
V 70. letech mi agenti, manažeři, studia,
všichni mi jasně říkali: „Jsi moc velký.
Jsi moc svalnatý. Tohle teď nebude fungovat.
Zapomeň na 120kilové svalnaté tělo.“
V ULICÍCH SAN FRANCISKA
Hej!
Jsem ti k smíchu? Jsem ti k smíchu!
Musíš uznat,
že když to děláš, vypadáš jako nějaký lidoop.
Nech toho!
Jen pokračuj.
Pracuj na podstatném, na hereckých schopnostech.
Tvoje chvíle přijde.
V té době jsem z kulturistiky už odešel.
Můj přítel Charles Gaines mi řekl, že napsal román Zůstaň hladový
a že z něj chtějí udělat scénář.
Bylo to napsané pro kulturistu.
Byl jsem ve správný čas na správném místě.
V románu definuji, co znamená zůstat hladový.
Nikdy nebýt spokojený s tím, kde jste.
Jakmile Arnold tu větu uslyšel, ztotožnil se s ní.
Bylo to jeho krédo. Takhle žil.
Bez ohledu na to, kolik úspěchů měl,
vždycky chtěl něco víc.
Bob Rafelson koupil práva na film.
S Bobem jsme psali scénář společně.
V roli Joea Santa musel být přesvědčivý kulturista.
Řekl jsem: „Na tuhle roli se hodí jediný člověk. Arnold Schwarzenegger.“
Bob na to: „To nejde. Potřebuje hlasového kouče.
Pořád má moc silný přízvuk.“
Arnold si dal za úkol přesvědčit Boba,
že je na tu roli ten pravý.
Bob dokončil Malé životní etudy a Bezstarostnou jízdu.
Natočil spoustu slavných filmů. Byl to žádaný režisér.
Tu roli mi nezaručil.
Řekl: „Za pár měsíců uděláme zkoušku.
Mezitím jdi na kurz herectví.“
Volal mi Bob Rafelson.
Řekl mi, že má herce,
který nikdy předtím pořádně nehrál.
„Učil bys ho?“
V prvních šesti týdnech
jsem zjišťoval všechno, co šlo, o Arnoldově životě.
„Pověz mi o svém otci.
Pověz mi o své matce.
Pověz mi, jaké bylo vyrůstat v Rakousku.
Nemluv jen tak. Chci vědět, co prožíváš, když o tom mluvíš.
Jak se cítíš?“
Uvědomil jsem si, že ve mně něco chybí.
Tolik jsem se hlídal, že žádné emoce necítím.
Nebo jsou tam někde ukryté a musím je vytáhnout na světlo,
abych mohl být dobrý herec.
Jakmile mi emoce narušují trénink,
vypnu je.
Musím svou mysli naučit, že je v pořádku, když vyjdou na povrch.
Když jsem chodil k Bobu Rafelsonovi,
uprostřed scény mi Bob řekl: „Stojí mi chlupy.
Mám husí kůži.
Ta role je tvoje.“
ZŮSTAŇ HLADOVÝ
S pomocí Jeffa Bridgese a Sally Fieldové
a díky jejich enormnímu zájmu na úspěchu mém i celého filmu
byli kdykoliv ochotni se mnou zkoušet.
Kdy už tu masku sundáš?
Když pracujete s takovými profesionály,
záříte spolu s nimi.
Nemám rád příliš pohodlí.
Jak si na něj zvykneš, je těžké se ho vzdát.
Radši zůstanu hladový.
Byl jsem nadšený,
ale Zůstaň hladový mělo mít premiéru až za nějakou dobu.
Takže co teď?
Za dva měsíce přišli George Butler a Charles Gaines,
že chtějí udělat dokument o světě kulturistiky,
Pumping Iron.
Jdeme na to. První klapka.
Podávám lepší výkon před publikem.
A tak jsem tam byl
s dalšími deseti lidmi ze štábu
a kamerami na každém kroku.
Mohl jsem tak podávat lepší výkon.
Pumping Iron s Arnoldem v hlavní roli
udělal z kulturistiky to, čím dnes je.
Byla to první věc, co představila kulturistiku
široké veřejnosti.
A Arnoldovi se dostalo většího uznání ve filmovém průmyslu.
To byl ten zlom, kdy mě lidi už neviděli jako magora přes svaly,
ale jako osobnost.
- Lou, jakou máš dnes šanci? - Prohraju. Jsi nejlepší.
- Děkuju. - Není zač.
Vlk na kopci není tak hladový jako vlk, který jde nahoru na kopec.
- To je pravda. - Že jo?
Není tak hladový, ale když chce jídlo, je tam.
Nejlepší pocit, jaký v posilovně můžete mít, je pumpování.
Je to stejné, jako když máte sex s holkou
a uděláte se.
Je to stejné.
Rok 1977 byl divoký.
Na filmovém festivalu v Cannes byl Pumping Iron senzací.
Sledovali nás stovky fotografů. Měli jsme ovace vestoje.
Jestli jsem ženatý? Ne.
Proč?
Ten rok nikdo neudělal větší rozruch než my.
Ten velký, statný kluk z rakouského venkova.
Schwarzenegger ve filmu září svou otevřeností a důvtipem.
…setkání snů s Mr. Universe.
- To je na mě moc. - „Moc.“ A co tohle?
Setkal jsem se s Andym Warholem, slavnými umělci,
byl jsem na obálkách časopisů, v různých talk show.
Pak vyšlo Zůstaň hladový.
Bylo to ještě šílenější.
Udílení cen Zlatý glóbus.
Získal jsem Zlatý glóbus pro nejlepšího debutanta.
Bylo jasné, že nebudu jen hrát ve filmech,
ale že budu hrát hlavní role.
Budu hvězdou.
Podáte mi zapalovač?
Lidé často věnují pozornost jen úspěchu.
Realita je taková,
že jsem si neužíval jen úspěch, byla to dřina.
Natočil jsem film s názvem Kaktusový Jack
s Kirkem Douglasem a Ann-Margret.
Nechceš mi umýt záda?
Musím pro dřevo.
Když ten film vyšel, v jedné recenzi napsali:
„Ten kůň měl lepší výraz než Schwarzenegger.“
Byl jsem frustrovaný.
Bylo velmi těžké najít agenta.
Všichni říkali to samé.
„Teď tě neprodáme.
Tohle jsou 70. léta.
Teď frčí Dustin Hoffman.
Frčí Al Pacino.
Samí drobní chlapi. Úplný opak tebe.“
Naštěstí jsem nepotřeboval peníze.
Když mě Joe Weider přivedl do Ameriky,
naučil mě, že nemovitosti jsou nejlepší investice.
Svůj první bytový dům jsem koupil v 70. letech,
když byla velká inflace.
Hned jsem věděl, jaký v tom je potenciál.
Pak jsem začal kupovat kancelářské budovy v Santa Monice.
V 70. letech ze mě byl milionář,
ještě než jsem prorazil ve filmech.
Nemusel jsem brát debilní role a hrát výstřední postavy.
„K čertu s tím. Nechci hrát výstřední role.
Chci mít hlavní roli.
Chci být hvězda.“
Jen kvůli nějaké potíži nebo překážce…
Je mi jedno, co mě to bude stát.
Nakonec se tam dostanu.
Tak jsem si řekl:
„Z toho, co oni vidí jako překážku,
udělám místo nevýhody výhodu.“
Chevy!
Jsi v pořádku?
Částečně živý se hlásím z West Side Tennis Club
z turnaje Roberta F. Kennedyho profíků a celebrit.
Bože, to bolí.
Zavolala mi Ethel Kennedyová
a řekla: „Bobby Shriver navrhl vaše jméno
na tenisový turnaj Roberta F. Kennedyho.
Byl byste fantastický. Lidi budete bavit. Přijdete?“
Já na to: „Ethel, nikdy jsem neměl tenisovou raketu v ruce.“
Všechno, co jsem dělal, jsem konzultoval s poradcem.
A ten řekl: „Volala ti Ethel Kennedyová?
Ty krávo.
Jdi do toho.“
Před samotným turnajem byl velký večírek.
Byli tam všichni Kennedyovi.
Přišla za mnou Eunice a řekla: „Jsme moc rádi, že jste přišel.
Mimochodem, tohle je moje dcera Maria Shriverová.“
Později řekla: „Moje dcera vás velmi obdivuje.“
Já na to: „Vaše dcera má krásnej zadek. To vám musím říct.“
Eunice řekla: „Děkuji.“
A pak odešla. Asi si říkala: „Co to sakra bylo?“
Nevím, proč jsem takovou blbost řekl.
Bývalý Mr. Olympia a Mr. Universe.
Arnolda teď sžírá frustrace,
strhává triko a je připraven znovu bojovat.
Na samotném tenisovém turnaji
jsem viděl, jak mě Maria pořád sleduje.
Když to skončilo, přišla za mnou s Caroline Kennedyovou a povídali jsme si.
Řekla: „Pojeď s námi do Hyannis Portu.“
Já na to: „Jen se musím vrátit do hotelu pro oblečení.
Mám tady jen věci na tenis.“
„Neblázni. Tam běháme všichni v šortkách.“
Večer jsme odletěli soukromým letadlem do Hyannis Portu.
Šel jsem s ní na pláž a plavali jsme v oceánu.
Vlezli jsme do lodi a projížděli se zátokou.
Takhle bláznivé to bylo.
Celé to bylo o tom: „Pojďme si ho prověřit.“
Druhý den ráno, v neděli,
mi vběhli do pokoje a říkali: „Jsi připravený?
Jdeme do kostela!“
Řekl jsem: „Jak do kostela? Nemám oblečení.“
V kostele seděla vepředu Rose Kennedyová.
Všichni museli být vyšňoření. Jako ze škatulky.
Seděl jsem tam jako pako v šortkách,
teniskách a košili Bobbyho Shrivera.
Takže jsem měl aspoň košili.
Opravdu jsem se do Marii zamiloval.
Ne proto, že byla Kennedyová. Měla výjimečnou osobnost.
Viděl jsem v ní tu malou rebelku.
Chtěl jsem utéct z domova v Rakousku.
Ona taky chtěla utéct.
Takže to byl začátek mého vztahu s Mariou.
Další rok jsem konečně našel agenta, který mě chtěl zastupovat.
Všechno, co jste mi dal, jsem předal právníkovi…
Řekl mi: „Máš pohovor s Dinem De Laurentiisem.“
Natočil 500 filmů.
Měl ceny Akademie a Zlaté glóby,
takže byl velký zvíře.
Když jsme vešli do jeho kanceláře, uviděl jsem malého chlapíka,
jak sedí za masivním stolem.
Když vstal, nebyl o moc vyšší
a já si uvědomil, že je fakt malý.
Ptám se: „Proč tak malý chlapík potřebuje tak velký stůl?“
Okamžitě začal běsnit.
„Nemůžu tě použít. Máš přízvuk.“
„To je legrační, že to říkáte, protože máte taky přízvuk.
Sotva vám rozumím.“
„Odveďte ho odsud.“
Jen co se za námi zavřeli dveře,
můj agent na mě začal křičet.
„Podívej, Arnolde.
Jedna minuta a čtyřicet vteřin.
To byla nejrychlejší schůzka, jakou jsem v Hollywoodu měl.
Nemohls prostě držet pusu.“
Později téhož roku
koupil Ed Pressman práva na Barbara Conana.
Zamiloval si mě v Pumping Iron.
Měl pocit, že mám na roli Conana dokonalou osobnost.
Ed Pressman chtěl, aby to produkoval Dino De Laurentiis.
Dino hned řekl: „Nemůžu ho použít.
Je to nacista.
Nelíbí se mi.“
Ed Pressman nechápal, o co jde.
Naštěstí, než mě z toho projektu vyhodili,
najali režiséra Johna Miliuse.
Povídá: „Dino tě nemá rád.“
Říkám: „Já vím.“
On na to: „Neboj. Já to s ním urovnám.“
John Milius byl tvrďák.
Na schůzky chodil s nabitou pětačtyřicítkou
a před jednáním ji položil na stůl.
Dino s ním vůbec nechtěl jednat.
Myslel si, že je Milius blázen.
Milius řekl: „Bez Arnolda ten film dělat nebudu.
Bude hrát Conana.“
BARBAR CONAN
Natáčení bylo drsné.
Milius byl blázen.
Chtěl, abych natáčel v mrazu,
málem mi umrzl zadek.
Téma toho filmu je utrpení.
To se mu líbilo.
Naučil jsem se být nemilosrdný.
Budou nás hodnotit ještě dlouho po naší smrti.
Všechny kaskadérské kousky jsem dělal sám. Nikdo neměl takové tělo.
Musel jsem všechno dělat sám.
VYSTŘIŽENÁ SCÉNA Z BARBARA CONANA
Do hajzlu!
První záběr byl v pohodě.
Pak jsme udělali druhý, třetí, čtvrtý.
Až jsem nakonec opravdu krvácel.
Vždycky jsem byl fanatik do přípravy.
Bez ohledu na to, kolikrát jsem něco musel opakovat.
Na plac nejdu nepřipravený.
Nic víc není potřeba.
V pět ráno jsem se učil používat samurajské meče,
obouruční meče, zápasit,
abych ty pohyby opravdu dostal pod kůži.
Hodiny jízdy na koni,
protože jsem chtěl s koněm být jako jedno tělo.
Jednou dorazil na natáčení Dino De Laurentiis.
Vyšel po schodech.
Přímo ke mně.
Povídá mi: „Schwarzeneggere.
Jsi Conan.“
Otočil se… a zase dolů.
Vzpomínám si, jak za mnou přiběhl Milius,
objal mě a řekl: „Ano! Zbožňuje tě! Slyšels, co řekl?“
„Řekl, že jsem Conan. To já vím.“
„To je ten nejlepší kompliment. Jsi Conan!
Jsi ta postava!“
Bývalý Mr. Universe, stavěný jako silniční tahač,
září v hlavní roli nového filmu Barbar Conan.
- O čem ten film je? - Je to dobrodružné fantasy,
které se odehrává ve smyšlené době.
Arnold Schwarzenegger. Conan le Barbare.
Propagoval jsem ten film po celém světě.
Chtěl jsem ukázat, že teď už jsem herec, ne kulturista.
Fungovalo to, protože jsem se prosadil jako světový herec.
Conan vydělal po celém světě 90 milionů dolarů.
Dokázal jsem těm škarohlídům, že cizinec s přízvukem
a 110kilovým tělem se může stát hlavní hvězdou filmu
a mít tržby po celém světě.
Ať si trhnou.
Tenhle dům mám už přes 25 let.
Je to kombinace Rakouska a Ameriky.
Má rakouské teplo
a americkou velikost.
Je velký!
Příliš velký není dost velký.
O to mi šlo.
Když jsem sem v 60. a 70. letech přišel, Amerika měla problémy.
Mansonova vraždící sekta a protesty proti válce.
Povstání hippies.
Imigrant jako já se na nic z toho nedívá. Přijel jsem do zářícího města na kopci.
Ano, možná má své chyby a stinné stránky, ale to jsem neviděl.
Abych mohl vykročit z jednoho světa do druhého,
z kulturistiky do showbyznysu a herectví,
to jde jen v Americe.
Zamiloval jsem se do Ameriky, když jsem ve škole viděl černobílý film.
Byly tam newyorské mrakodrapy,
most Golden Gate.
Všechno bylo tak obrovské a veliké a já toho chtěl být součástí.
Miloval jsem tu americkou hudbu, toho amerického politika.
Prostě jsem byl blázen do Ameriky.
Požádal jsem o občanství.
Musíte projít testem.
Připravoval jsem se a prošel jsem.
V roce 1983 jsem se stal americkým občanem.
Na tuhle chvíli jsem čekal dlouho.
Konečně jsem americkým občanem a je to skvělý pocit.
Opravdu jsem to vnímal jako velký dar,
stát se Američanem.
Narodil jsem se v Rakousku a jsem na to hrdý,
ale formovala mě Amerika.
Tahle země potřebuje novou vládu,
aby Amerika mohla být zase skvělá.
V 80. letech lidé překonali problémy 60. a 70. let.
A pak byl zvolen Ronald Reagan
a ten nikomu nic nedaroval.
Amerika se vzchopila.
Všichni jste přispěli svou silou, morální odvahou a také duchovní silou,
která vybudovala nejlepší a nejsvobodnější národ na světě.
Amerika byla silná a to mělo vliv na filmy.
Najednou lidé oslavovali akční filmy.
Bylo důležité mít svalnaté tělo a vypadat jako akční hrdina.
Takže nám prospělo, že byl zvolený Ronald Reagan
a lidé říkali: „Jo, Amerika se vrací.“
Co se týče Arnolda,
hned to všechno přenesl na stříbrné plátno.
Šel jsem na večírek a potkal tam Mikea Medavoye,
známého producenta.
Řekl mi: „Chystáme skvělý, akcí nabitý film.
Jmenuje se Terminátor.
Trochu jsem se zdráhal. Už jsem nechtěl dělat béčkové filmy.
Ale bylo to skvěle napsané.
Řekl: „Ještě musíme obsadit jednu roli, Reese.“
Mike Medavoy mi řekl:
„Už mám celé obsazení. Mám to vymyšlené.
O. J. Simpson a Arnold Schwarzenegger.“
„A který je který?“ Ta jména mi nezněla vůbec správně.
Nešlo to. Musel jsem toho Schwarzeneggera aspoň vidět.
Setkal jsem se s Arnoldem v Le Dome, v restauraci, kde často jednali filmaři.
Arnold měl scénář přečtený a oglosovaný a začal mluvit.
Jen jsem ho pozoroval. Jako by někdo ztlumil zvuk.
Když se otevřely dveře, do tváře se mu od skleněných tabulek odráželo světlo.
A říkal jsem si…
„Sakra, to je tvář.“
Během našeho rozhovoru vyšlo najevo, že nikdo netrvá
na O. J. Simpsonovi coby Terminátorovi,
protože ho nemohli prodat jako vraždící stroj.
Jo.
Celou dobu mluvil o Terminátorovi. Ne o Reeseovi.
Řekl jsem: „Ať to bude kdokoli, musí být naprosto nepodobný lidské bytosti.
To, jak nastupuje na motorku. Jak běží a jak vstává.
Všechno musí dělat úplně jako stroj.“
Povídá: „Proč nehraješ Terminátora ty?
Naprosto té postavě rozumíš. Ty jsi ten stroj.“
Řekl jsem: „Ne, nechci hrát padouchy.
Ta postava má jen 26 vět.“
Začal jsem se s ním hádat a on klidně řekl: „Přemýšlej o tom.“
Tři dny jsem o tom přemýšlel, pak jsem mu zavolala a řekl:
„Při každém čtení si v roli Terminátora čím dál víc představuju sebe.“
Kývl jsem na to a začali jsme s přípravami.
TERMINÁTOR
Chápal, že přesně tohle potřebuje,
aby se zbavil té obrovské nálepky, kterou měl jako „tělo“.
Tady nešlo o tělo. Tady šlo o tvář.
Byla to jen další role.
Nepřišlo mi to nijak výrazně lepší
než jiné scénáře.
Vůbec mě to nenapadlo.
Byl na to malý rozpočet a všichni jsme v tom byli nováčci.
Rozhodně jsem měla pochybnosti.
Z vlastní nabubřelosti jsme měli Arnolda za pozéra.
Za kulturistu, co předstírá, že je herec.
Ale byla jsem zvědavá,
tak jsem se držela stranou a sledovala Arnolda.
Ten Terminátor je tam venku.
Nedá se s ním vyjednávat.
Nedá se s ním rozumně mluvit.
Necítí lítost
ani výčitky ani strach.
A nikdy nepřestane,
dokud nezemřete.
Zafungovalo to na mě. Ta fyzičnost a strohost
a všechno, co do té postavy vložil.
To by mohlo fungovat.
V polovině natáčení děláme scénu na policejní stanici.
Jsem přítel Sarah Connorové.
Prý je tady. Můžu ji vidět?
Ne, nemůžete. Je u výslechu.
Ta věta byla: „Vrátím se.“
Vůbec to neměl být důležitý moment.
Bylo to myšlené prostě a jednoduše.
Nevadí. Vrátím se.
Arnold to z nějakého důvodu neřekl.
Řekl jsem: „Prostě řekni: ,Já se vrátím.‘ Jednoduše.“
Řekl jsem: „Jime, zní to legračně, když řeknu ,Já se vrátím.‘.
Znělo by mnohem víc jako stroj, když řeknu ,Budu zpátky.‘.
Povídá: „Jsi snad scenárista?“ Já na to: „Ne.“
„Tak mi neraď, jak mám sakra psát.“
Řekl jsem: „Dobře.
Já se vrátím.“
„Jo, to je ono. Mám husí kůži. Je to boží.“
Já se vrátím.
Měl naprostou pravdu.
Stala se z toho nejcitovanější věta v dějinách filmu.
Takže se ukázalo, kdo měl pravdu a kdo ne.
FILMOVÉ NOVINKY
Od takového filmu chci spoustu dobře zvládnuté akce,
a postavu, na které mi záleží.
- Ten film to má. - Určitě.
Je akční, záleží vám na postavách.
A má důmyslnou zápletku.
Při sledování Terminátora jsem se opravdu bavil.
Když má film dobrou návštěvnost, neznamená to, že se líbí i kritikům.
Takže když ho Time Magazine
vybral jako jeden z deseti nejlepších filmů,
bylo to neslýchané.
Vyděsilo to i Jima Camerona.
Najednou jsem byl na vrcholu.
Ale něco nesedělo.
BRÁNA DO PRÁZDNINOVÉ ZEMĚ VÍTEJTE V NADĚJI
Vždy potřebuju nepřítele.
Jste tu na návštěvě?
Ne.
V roce ’77 Arnold vyhrál debutanta roku.
To jako fakt?
80. léta byla zajímavá,
protože se ještě neetablovala definice „akčního hrdiny“.
Do té doby akce znamenala automobilovou honičku.
Bullittův případ nebo Francouzská spojka.
Filmy plné „intelektu“ a narážek a verbálních řečiček.
První krev byla o akci.
Spoléhal jsem na tělo, aby vyprávělo ten příběh.
Dialog nebyl potřeba.
Viděl jsem v tom příležitost. Nikdo jiný to nedělal.
Až na jednoho chlápka z Rakouska…
který toho moc říkat nemusel.
Sly na mě měl v 80. letech náskok,
takže jsem ho musel dohnat.
Pokaždé, když mu vyšel film, jako Rambo II,
musel jsem vymyslet, jak ho překonat.
Váš nový film Komando všichni srovnávají s Rambem.
Nejde je srovnávat, protože můj film se neodehrává v džungli.
A co svaly? Jak byste porovnal svaly pana Stallonea a vaše?
Já mám tituly. Nemusím se obhajovat.
Arnold začal hrát tvrdě.
Byli jsme neuvěřitelně soutěživí, jako Ali a Frazier
nebo válečníci dobývající stejné území.
Místo je jen pro jednoho.
Měli jsme naprosto odlišný herecký styl.
On byl silnější.
Měl všechny odpovědi. Měl tělo a sílu.
To byla jeho postava.
Ťuky ťuk.
Já se snažil být chlápek, co není příliš nadaný.
Pořád jsem dostával nakládačku.
Zato Arnoldovi se nikdy nic moc nestalo.
Mohl by se porvat s drakem a skončil by jen s náplastí.
Byli jsme neuvěřitelní nepřátelé.
Myslím, že potřebuješ víc železa ve stravě.
Nevydrželi jsme spolu v místnosti. Museli nás držet od sebe.
Soutěžili jsme ve všem.
Ty parchante.
Kdo má vyrýsovanější svaly.
Co se děje?
Kdo je brutálnější a drsnější.
Říká si: „Když Stallone zabije 15, já zabiju 30.“
Kdo má větší nože.
Počkej tu.
Kdo má větší zbraně.
Postupně to došlo až k těžkým kulometům.
Sly a já jsme byli ve válce.
Chtěl být jednička.
Bohužel se mu to povedlo.
Bez Stallonea bych v 80. letech možná nebyl tak motivovaný
dělat filmy, jaké jsem dělal, a pracovat tak tvrdě.
Jsem soutěživý člověk.
Celý můj život byl takový.
Když jsem byl kluk,
můj bratr chodil na druhý stupeň do Štýrského Hradce.
Autobusová zastávka byla půl hodiny pěšky lesem.
Můj bratr se bál tmy.
Když šel domů, bylo to strašidelné.
Musel jsem jít s ním, aby cestou domů nebrečel.
Chtěl jsem našim dokázat, že jsem ten odvážnější.
Chtěl jsem, aby na mě byli hrdí,
chtěl jsem jim dokázat,
že na to mám.
V roce 1985
jsem vzal Mariu do Rakouska,
do Thalu.
Do své rodné vesnice.
Šli jsme k Thalersee, k místnímu jezeru.
Hodně pro mě znamenalo,
že viděla, odkud jsem a kde to všechno začalo.
Řekl jsem: „Tamhle jsou loďky. Vezmu tě na projížďku.“
Když jsme byli uprostřed jezera, vytáhl jsem prsten
a požádal ji o ruku.
Překvapení se povedlo.
Svatba byla v Hyannis Portu
ve stejném kostele, kde jsem poprvé potkal Mariinu babičku
Rose Kennedyovou.
Byla to největší svatba, co jsem zažil. Bylo tam aspoň 500 lidí.
Znal jsem 10 % z nich.
Jak miluji tě?
Řeknu ti, jak asi.
Miluji tě
dechem,
úsměvy a slzami,
celým svým životem.
- Já, Maria… - Já, Arnold…
- si beru tebe, Arnolde… - si beru tebe, Mario…
V dobrém i zlém, v nemoci i ve zdraví,
budu tě milovat…
- …a ctít… - …po zbytek života.
A co teď?
Můžete políbit nevěstu.
Vždycky jsem se měl za nejšťastnějšího parchanta na světě.
Mám to štěstí, že jsem úspěšný ve filmovém průmyslu
i v osobním životě.
Jen málo lidí může říct, že jsou úspěšní v obojím.
TĚHOTENSTVÍ
Pak jsem se stal otcem.
To bylo něco úplně nového.
Lidi o tom hodně mluví, vy ale nechápete, o čem mluví.
Když se narodila Katherine, z očí mi tekly slzy.
Byl jsem tak dojatý
tím novým životem, který jsme s Mariou vytvořili.
Uvědomíte si, že tohle je úplně jiný svět.
A tak mě ohromilo, jakou velkou radost nám to přineslo.
A taky to byla skvělá motivace
pokračovat ve své kariéře.
Ale teď musíte myslet i na tohle.
Vždycky se mi líbilo, když jsem si přečetl nějaký citát a řekl si:
„Jako bych to řekl já.“
„Brzy spát, brzy vstát, nelelkovat a pracovat,“ Teda Turnera
byl jeden z těch citátů.
Poprvé jsem Arnolda potkal,
v Coloradu na lyžích.
Zrovna vycházel ze Snowmass klubu.
Najednou se zastavil a ukázal na mě:
„Ty jsi ten z Krotitelů duchů.“
Já na to: „Jo, to je můj film.“
„Taky bych mohl být krotitel duchů.“
Vlastně mi tak dal chytře najevo:
„Zvládnu i komedii, ne jen akci.“
Šli jsme na večeři, úplně mě zaskočil.
Velmi dobře mluvil
a působil inteligentně a zábavně.
Řekl jsem: „Jednou spolu natočíme film.“
Později jsem byl s Dannym DeVitem na nějaké Disneyho projekci
a jak jsem ty dva viděl ani ne týden po sobě,
napadlo mě, že by byli skvělá filmová dvojice.
DVOJČATA
Zčistajasna mi zavolal Ivan Reitman:
„Co kdybys byl bratr Arnolda Schwarzeneggera
ve filmu Dvojčata?“
Já na to: „Ježíši, to je úžasný nápad.“
Byl jsem s dětmi v New Yorku.
Vystupoval jsem před hotelem z auta,
snažil se posbírat tašky a ucítil jsem na rameni ruku.
Ta pak vzala ty tašky. Myslel jsem, že je to portýr.
Otočím se a je tam Schwarzenegger.
„Hej, Danny.“ Já na to: „Jé, Arnolde! Díky!“
To bylo naše první setkání.
Aby to fungovalo,
museli jste uvěřit pravdivosti příběhu, i když je absurdní.
DVOJČATA
Mám bratra?
Jo.
Poslali ho do sirotčince v Los Angeles.
Říkal jsem si, že velmi naivní
a od světa odříznutá postava bude dobře fungovat.
Nejspíš je úplně jako já!
Napsali jsme to tak
a moje úloha režiséra byla využít všechno, co se dá,
abychom odkryli skrytější části Arnolda.
Záměrně jsem to nechtěl založit na vtipných průpovídkách.
Byl zvyklý dávat replikám význam tím, že je důrazně pronesl.
Velcí komici ale hrají velmi střízlivě.
Vždycky jsem scenáristům říkal, že musí psát pro mě.
Víš, jak jsem slíbil, že tě zabiju posledního?
To je pravda, to jsi slíbil.
Lhal jsem.
Repliky, kterými jsem se proslavil… Tak se v komedii nemluví.
Byla to zajímavá změna, kterou jsem musel udělat.
Toho, co mi dřív fungovalo, jsem se musel pracně zbavoval.
Okamžitě, bingo.
Byli jsme sehraní.
Jmenuji se Julius a jsem tvoje dvojče.
Samozřejmě! Jak jsem se posadil, jako bych se díval do zrcadla.
Nejsme identická dvojčata.
Pak tam jsou scény, kde jsme jako přes kopírák.
Dvojčata byl můj první film,
který v kinech vydělal přes 100 milionů dolarů.
DVOJČATA
TUZEMSKO
ZAHRANÍČÍ
CELOSVĚTOVĚ
Ten film má doma každý.
Aspoň můj bankovní účet říká, že ten film má doma každý.
„DVOJČATA“ JSOU ŠŤASTNÁ A BOHATÁ!
Arnolda jsem potkal na halloweenské párty.
Vyrostl jsem v rakouské rodině,
takže nás spojovalo lyžování,
Wiener schnitzel a kalhoty lederhosen.
Řekl: „Začínám vydělávat spoustu peněz. Chci zkusit něco jiného než nemovitosti.
Chci, abys spravoval moje peníze. Pomohl bys mi?“
A čekání je u konce.
Řetězec Planet Hollywood dorazil i k nám.
Jeho vliv od poloviny 80. let do 10. let 21. století byl ohromný.
Pomohl vzrůstu obchodu s doutníky.
Doutníky najednou byly něco.
Byl největší filmová hvězda a všude kouřil doutníky.
Masivní hodinky. Takové nikdo nenosil.
Hummer. Arnold se podílel na vývoji prvního komerčního Hummeru.
Celá myšlenka, že Amerika půjde do větších aut, SUV a tak podobně.
To všechno k tomu patří.
To je jeho značka.
Jsem hřebec. Jsem chlapák.
Kouřím si doutníky, kde chci.
Nemusím se schovávat jako ty.
To je Schmäh, přesně.
Všechno jsou to kecy.
Když chcete prodávat, musíte mít Schmäh.
Jediný překlad, jaký mě napadá, je „kecy“.
V Americe byste řekli „kecy“.
Když propagujete film: „Pumpování je lepší než se udělat.“
Je to Schmäh.
Vždycky se mi líbila velká, silná, vojenská vozidla.
Projíždím se s Hummerem, pak tankem.
Když řídíte takový auto, musíte mít doutník,
aby to bylo víc chlapácký.
Je to prostě Schmäh.
TERMINÁTOR 2: DEN ZÚČTOVÁNÍ
- Terminátor 2. Vrátil se. - Přesně tak.
Když děláte pokračování, nemůžete použít stejný příběh.
V Terminátorovi 1 jsem byl zlý stroj,
který zničil každého, kdo mu stál v cestě.
Ve druhém dílu řeknu: „Přísahám…“
Nikoho nezabiju.
Zpočátku byl Arnold naprosto proti.
Měli jsme si s Arnoldem promluvit o scénáři.
Sedl jsem si a vidím, že není ve své obvyklé dobré náladě.
Říkám: „Co je? Tobě se to nelíbí.“
A on: „Jime.
Nikoho nezabiju.“
Pojď se mnou, jestli chceš žít.
„Teď jsi klaďas, obránce, ochránce.“
Řekl: „Dobře. No tak jo.
Můžu je střelit do nohy?“
„Jasně, ale jenom do nohy, dobře?“
On na to: „To by šlo.“
- Co to sakra děláš? - Bude žít.
Pár dní před natáčením Jim Cameron navrhl: „Pojďme všichni na večeři.“
Přišla Linda, sundala si svetr
a já koukal na její paže.
Žíly na bicepsu
a na tricepsu.
Jako na kulturistovi, jen miniaturní.
Vzpomínám si, jak jsem byla hrdá, že se můžu Arnoldovi ukázat.
Řekl jsem: „Nemůžu uvěřit, že je ta potvora vyrýsovanější než já.“
Když jsem natáčel s Arnoldem, nechal jsem ho mluvil s herci.
Herci obvykle sdílí svůj herecký proces.
Arnold to má jinak.
Viděl, že polovina práce je film zahrát a polovina práce je propagace.
Musíte se angažovat.
Musíte lidem říct, proč by měli ten film vidět.
Jestli to ostatní hvězdy nechtějí dělat, jsou to rozmazlení spratci.
„Jsem hvězda. Já filmy neprodávám.
Musíte ho prodat vy. Já jsem umělec.“
Kecy. Musíte to prodat.
Ať děláte cokoli, musíte to prodat.
Ten film nevydělal 50 milionů dolarů jako ten první.
Doma vydělal přes 200 milionů dolarů. Stal se z něj nejvýdělečnější film.
Schwarzenegger zterminátoroval soutěž v návštěvnosti.
Proč je Arnold hodný kyborg?
Myslím, že jednou bude v Kalifornii kandidovat do senátu
a nechce si to zkazit tím, že v roce 1984 hrál padoucha.
Ale je to jen moje teorie.
Slyšeli jste ji první.
Na planetě asi není nikdo,
kdo neví, kdo je ten muž vzadu.
Světová jednička ve filmové návštěvnosti.
Dnes měl premiéru jeho nový film Poslední akční hrdina.
Prosím potlesk pro Arnolda Schwarzeneggera.
Poslední akční hrdina vyšel
po vrcholovém úspěchu Terminátora 2,
který byl nejúspěšnějším filmem roku.
Celosvětově. Nejen v Americe.
POSLEDNÍ AKČNÍ HRDINA
Takže v tu chvíli mě všichni chtěli sundat.
Ne každého nadchl nový film Arnolda Schwarzeneggera
Poslední akční hrdina.
Některé recenze jsou popravdě přímo škodolibé.
Poslední akční hrdina má neobvykle blízko k propadáku.
Nemůžu vám ani říct,
jak jsem byl rozčilený.
Bolí to.
Zraňuje to vaše city. Je vám trapně.
Při pohledu na návštěvnost se stydíte.
V sobotu ráno jsem volal Arnoldovi, ani jsem nečetl noviny.
„Jaká byla premiéra?“
Řekl: „Hrůza.“
Znělo to, jako by brečel v posteli.
Vzal to jako velkou ránu pro svou značku.
Myslím, že jím to otřáslo.
Povídám: „Co budeš dělat?“
On na to:
„Asi budu nějakou dobu sám.“
To byla jediná chvíle, kdy byl skleslý.
Týden jsem nechtěl nikoho vidět.
Ale pořád se nějak pachtíte.
A moje tchýně vždycky říkala:
„Musíme jít dál.
Jdeme dál. Jdeme.“
To je skvělé poselství.
Když vyšel Poslední akční hrdina,
volal mi Bobby Shriver: „Podívej se na Podtrženo, sečteno!“
Neznámý francouzský film.
Byl velmi zábavný, dobře natočený.
Ten koncept byl velmi neotřelý.
Zavolal jsem Jimu Cameronovi a řekl:
„Jime, ten film musíš vidět.“
Arnold mi navrhuje projekt, kterému věří.
To nikdy dřív neudělal. Myslel jsem, že to bude zábava.
Arnold už komedii dělal. Měl velký smysl pro humor.
A bude to i dobrý akční film.
Řekl: „Uděláme to velký.“ A já: „Jo, uděláme to velký.“
Mohu vidět vaši pozvánku?
Jistě, tady je moje pozvánka.
V ložnici mi zazvonil telefon
a ze sluchátka se ozvalo:
„Zdravím, Jamie. Tady James Cameron.
Napsal jsem film pro vás a Arnolda Schwarzeneggera.“
Volal instalatér. Prý musí kopat pod dlažbou.
Bude to stát 600 dolarů.
Dobře.
To není dobře. Je to zlodějna.
Co jsi mu řekla?
Vyspala jsem se s ním a dal mi slevu 100 dolarů.
Jsi hlavička. Pa, zlato.
Arnold je ke štábu i hercům neuvěřitelně velkorysý.
Jeho dveře jsou celý den otevřené.
Byla tam Maria. Byly tam jejich děti.
Bylo to krásné.
Měla jsem při natáčení takovou svobodu, jakou jsem předtím nikdy neměla.
No tak, zlato.
A pak byl film hotový.
A zazvonil telefon.
Byl to Jim Cameron
a říkal: „Šel jsem za Arnoldem
a požádal ho, abych mohl dát tvé jméno před název filmu.“
Právníkům a agentům se kvůli titulkům platí ohromná spousta peněz.
Je to velký byznys.
I přes své siláctví a ego
a všechno, co ho proslavilo,
měl tu slušnost,
že mi dal prostor.
Velmi mě to dojalo.
Ten film mi samozřejmě změnil život.
Jako fénix, který povstal z prachu Posledního akčního hrdiny,
je Arnold Schwarzenegger zpět silnější než dřív.
Pravdivé lži jou pravé zlato v čele žebříčku návštěvnosti.
A byl jsem zase zpátky.
„Arnold se vrátil. Když řekne, že se vrátí, vrátí se.“
„JÁ SE VRÁTÍM“
Pak jsme vydali Juniora v režii Ivana Reitmana.
A měl úspěch.
Taky budu maminka.
Další film, Likvidátor, vydělal přes 100 milionů dolarů.
Co zabilo dinosaury?
Doba ledová!
A pak Batman a Robin.
Všechno šlo jako po másle.
Je to hra.
Život je hra.
Musíte umět přijímat úspěchy i neúspěchy.
Tak to prostě je.
Ahoj, poslouchej. Co děláš odpoledne?
Přijď ke mně. Moje máma dělá dobrý apfelstrudel.
Dobře, prý žádný štrúdl.
Když zemřel můj bratr a můj otec,
zůstal jsem z rodiny jen já.
Takže jsem musel přeřadit a víc myslet na svou matku.
V roce 1974 u mě byla na pár týdnů a moc se jí to líbilo.
A já si jí začal mnohem víc vážit.
Trávili jsme spolu čas a bavili se.
Byla na každém natáčení.
Fotila se tam.
Udělala alba, odvezla si je domů do Rakouska
a chlubila se kamarádkám.
Byla na mě moc pyšná.
V Rakousku jsou dvě věci, o kterých nikdo nikdy nemluví.
O svých financích,
naprosto s nikým,
a o svých zdravotních problémech.
TÁTA
V roce 1997,
když jsem dokončil natáčení Batmana a Robina,
byla u nás moje máma.
Ráno vstala a Maria jí řekla:
„Arnold je v nemocnici.
Je na operaci srdce.“
A máma řekla: „Cože?“
Když jsem se probudil,
doktor si sedl ke mně do postele a chytil mě za ruku.
Řekl: „Arnolde, je mi to líto.
Nezabralo to.
Jedna z chlopní praskla a v plicích se začala hromadit krev.
Musíme hned udělat další operaci.“
Začali mě připravovat na druhou operaci.
Říkal jsem si:
„Co se to sakra děje?
Nikdo mi nedal anestezii
a ten chlap drží skalpel.“
Doktor mi řekl:
„Chceme počkat do poslední chvíle. Nechci vás ztratit.“
Řekl jsem si: „Cože?“
Pak mi dali anestezii a já ztratil vědomí.
Měl jsem docela namále.
O šestnáct hodin později jsem se zase probudil.
Operace proběhla úspěšně.
BRZY SE UZDRAV, TATI
Když do nemocnice přišla máma,
vynadala mi, že jsem jí to neřekl.
„Jak jsi mi to mohl udělat? Jsem tvoje máma.
Měl bys mi říkat všechno.“
Bylo to na ni moc.
O rok později mi volali,
že máma byla navštívit tátu na hřbitově
a přímo na jeho hrobě zemřela.
Jo…
Moje matka zemřela na stejný problém s chlopní, jako jsem měl já.
Odmítla jít na operaci.
Vždycky říkala: „Jestli mě Bůh chce,
ať si mě vezme.“
Okamžitě jsem měl pocit: „Co teď?“
Měl jsem to tak hluboko, že jsem o tom nikdy nepřemýšlel,
že se možná pořád snažím získat uznání svojí matky.
Pro koho to teď dělám?
Hodně štěstí, zdraví…
Chci vám všem poděkovat, že jste dnes přišli.
Panečku, to byl rok, to vám nemusím povídat.
Ale k věci. Arnolda jsem poznala dva týdny po jeho 30. narozeninách.
Za dva týdny spolu budeme 20 let a…
Což je výkon.
To vám povím.
Po operaci jsem rok nepracoval.
Studia volala mému agentovi a říkala:
„Asi budeme muset ten film odložit.“
„Asi budeme muset to či ono přehodnotit.“
Docházelo ke změnám
a najednou jsem začal přicházet o filmy.
Tady je ta akční hvězda.
Ten chlap, co se na plátně nedá zabít,
málem umřel.
Měl jsem obavy,
že moje kariéra bude mít rychlý konec.
Věděl jsem, že u prvního filmu, který udělám,
bude pojišťovna na place a bude sledovat každý záběr,
aby zjistili, jestli je rozdíl
v mém výkonu po operaci srdce a před ní.
Prosím, Bože.
Pomoz mi.
Dej mi sílu.
A tehdy jsem si řekl: „Dobře.
Nový začátek.
Pojďme dál.
Akce!
PROTIÚDER
Chceš zástavu? Tady.
Byla doba, kdy jsem byl největší filmová hvězda na světě.
Mohl jsem přijít do studia Sony,
Warner Brothers, Universal, Disney, kamkoliv…
a nabídli by mi film.
Ale o to jsem nestál. Hledal jsem další výzvu.
Stejně jako v kulturistice jsem dokázal už všechno.
Nebylo co dobývat. Bylo to pořád to samé dokola.
Chtěl jsem něco jiného. Něco zajímavějšího.
Když jsem poznal Mariu
a byl svědkem všech těch rozhovorů v Hyannis Portu,
kdy pořád mluvili o politice a různých problémech,
fascinovalo mě to.
A také myšlenka služby lidem.
Eunice, Mariina matka, mi představila Speciální olympiádu
a já to zbožňoval.
Prezident Bush mě jmenoval
předsedou prezidentského výboru pro tělovýchovu a sport.
Uvědomil jsem si, že mě to baví.
Dobře! Jo!
Byl jsem šťastnější než na natáčení.
Všechny ty peníze jsem vydělal díky Americe.
Tak proč toho nenechat a nevrátit něco zpět?
V průběhu let
se mi začala formovat nová vize.
Politika mě velmi zajímá.
Mnozí říkají, že dřív nebo později,
až přestanu hrát, možná půjdu do politiky.
- Schwarzenegger politik? - Ano, přesně.
Podívejme se do budoucnosti. Proč se mluví o tom,
že se přesunete do politiky?
Dámy a pánové, Arnold Schwarzenegger!
Ztratil jsem veškeré pochybnosti,
že by něco nedokázal.
Spousta dějinných událostí mi dává smysl
jen proto, že se s Arnoldem 40 let přátelím.
Celý jeho život jste viděli, že míří k něčemu mnohem většímu.
Myslím, že jeho osudem byla politika.
Všechno ostatní byla jen předehra.
Pochopil, že politický systém je krabice.
A on ji vyhodil do vzduchu.
Jsme tu, dámy a pánové, abychom tu uklidili.
Vidíš ten vrchol?
Musím tam vylézt.
Ať to stojí, co to stojí.
Dosáhnu ho.
Překlad titulků: Veronika Šnyrychová