Szerintem mindenki a saját sorsának kovácsa.
Legyen egy elképzelésünk!
És ha tartjuk magunkat hozzá, megtörténhetnek a csodák.
Nekem pontosan erről szól az életem.
Láttam, hol a testépítés csúcsa, és meg is másztam.
Ezt követte egy másik csúcs. Főszereplő. Filmsztár.
És erről eszembe jut a híres hegymászó,
Edmund Hillary,
aki elsőként mászta meg a Mount Everestet.
A sajtó azt kérdezte tőle, mit érzett, amikor felért a csúcsra, és körülnézett.
Azt válaszolta: „Hirtelen megláttam egy másik csúcsot
a távolban.
És elkezdtem megtervezni az útvonalat,
hogy annak a tetejére is feljuthassak.”
1969-ben megtudtuk, hogy egy filmhez Herkules szerepére tartanak válogatást.
„Istenem! Itt a lehetőség, hogy én legyek az új Reg Park!”
Nem álltam készen erre. A forgatókönyv felét nem is értettem.
Igazán nem akarom elvenni a kedved, de nem éreznéd jól magad odalent.
Ezt hadd döntsem el én magam! Unom az ismerős arcokat.
Már nagyon unatkozom.
Sosem vettem színi leckéket.
Herkulesnek senki sem parancsol.
Herkules vagyok.
- Hallottam. - Herkulesnek senki sem parancsol.
Újraszinkronizáltak. Alig beszéltem angolul.
Azt mondták, hogy az amerikai hősöknek úgy kell beszélniük, mint John Wayne.
Nem úgy, mint én.
Megváltoztatták a nevemet Arnold Schwarzeneggerről Arnold Strongra.
Kijött a film,
és egyáltalán nem volt sikeres.
Öt évig nem kaptam újabb ajánlatot semmire.
Sok mindent meg kellett tanulnom.
Sok akadályt le kellett küzdenem, köztük a legnagyobbat,
amikor mindenki azt mondja, hogy valami lehetetlen.
Miért nem adtad fel?
Azért, mert ez nem szerepelt az elképzelésemben.
Csak az, hogy megmászom a hegyet.
Conan!
Mi a legjobb a világon?
A halálhörgés, mit az ellenség hallat,
s asszonyaik jajveszékelése.
Arnold azért volt művészi,
mert minden eredeti volt, amit csinált.
Nem a népszerűségről volt szó. Mindent vagánnyá tett.
Nem ismerek az övénél különlegesebb amerikai sikertörténetet.
Szívesen belelöktem volna egy szakadékba.
De sajnos egyet sem találtam, így Arnold a nyakamon maradt.
Hasta la vista, bébi.
Arnold semmivel sem kevesebb annál, mint aminek magunkban elképzeljük.
Elkönyvelhetnénk ripacs, 80-as évekbeli akciósztárnak,
de ő több ennél.
MÁSODIK RÉSZ: SZÍNÉSZ
Noodle!
Lábhoz!
Olvassunk együtt!
Így. „A ház ura.”
Gyakran adják a számba, mi?
Igen.
Hűha! Itt fogunk betörni.
Furcsa átállni a testépítésről a színészkedésre.
Rico vagyok!
Ó, értem.
Hol csináljuk?
Tessék?
Itt vagy a hálószobában?
Jaj! Itt.
A 70-es években az ügynökök, a menedzserek
és a stúdióvezetők
nem kerteltek, a képembe mondták, hogy túl nagy vagyok.
Túl izmos.
Ne is álmodozzak, mert senki sem kíváncsi a 110 kilós testemre.
SAN FRANCISCO UTCÁIN
Hé!
Viccesnek találsz? Viccesnek találsz!
Be kell látnod,
hogy amikor így csinálsz, olyan vagy, mint egy majom!
Hagyd abba!
De nem szabad feladni.
Dolgozzunk az alapokon, a színészi képességeken!
El fog jönni az én időm.
Addigra már felhagytam a testépítéssel.
Charles Gaines barátom írt egy regényt Maradj éhen! címmel,
amiből tévésorozatot akartak csinálni.
A Maradj éhen! főhőse egy testépítő.
A megfelelő időben a megfelelő helyen voltam.
A regényben azzal foglalkozom, hogy milyenek a motivált emberek.
Akik nem hajlandóak megalkudni.
Arnold azonosult ezzel a szófordulattal, amint meghallotta.
Ez volt az ő hitvallása is. Így élte az életét.
Bármekkora sikereket is ért el,
mindig többet akart.
Bob Rafelson vette meg a filmes jogokat. Együtt írtuk a forgatókönyvet.
Joe Santo szerepére csakis egy kiváló testépítő lehetett alkalmas.
Azt mondtam, hogy egyvalaki felel meg a kritériumoknak, Arnold Schwarzenegger.
Bob azt mondta, ő nem lesz jó.
Kell egy hangképzésoktató az akcentusa miatt.
Arnold viszont elhatározta, hogy meggyőzi Bobot,
hogy alkalmas a szerepre.
Az Öt könnyű darabot és a Szelíd motorosokat rendezte.
Bob sok híres filmet csinált, keresett rendező volt.
Nem ígérte oda nekem a szerepet.
Azt mondta, majd csináljunk egy próbafelvételt.
Addig is járjak színi órákra.
Bob Rafelson felhívott.
Azt mondta, volna itt egy színész, aki sosem színészkedett igazán.
Megkérdezte, dolgoznék-e vele.
Az első hat hét során mindent megtudtam Arnold életéről, amit csak lehetett.
„Mesélj az apádról!
Mesélj az anyádról!
Meséld el, milyen volt Ausztriában felnőni!
De úgy, hogy megismerhessem a tapasztalataidat és az érzéseidet is!”
Rájöttem, hogy bizonyos dolgok hiányoznak belőlem.
Olyan magas falakat húztam magam köré, hogy nem maradtak érzéseim.
Vagy annyira el vannak temetve, hogy elő kell hoznom őket,
hogy jó színész lehessen belőlem.
Amint az érzéseim akadályozták az edzésemet, kikapcsoltam őket.
De most tudatosítanom kell magamban, hogy igenis van helyük.
Amikor bementem Bob Rafelson irodájába,
a jelenet közepén azt mondta nekem, hogy kirázta a hideg.
„Libabőrös lettem.
A tiéd a szerep.”
MARADJ ÉHEN!
Jeff Bridges és Sally Field segített,
akik el akarták érni, hogy kitűnhessek, és jól sikerüljön a film.
Bármikor szívesen próbáltak velem.
Mikor veszed már le az álarcot?
Amikor az ember ilyen profikkal dolgozik, az rá is jó hatással van.
Nem szeretek elkényelmesedni.
Ha hozzászokunk, nehéz lemondani róla.
Inkább kiéhezett maradok.
Nagyon izgatott voltam,
de a Maradj éhen! még egy ideig nem jött ki.
Csinálnom kellett valamit.
Két hónap múlva George Butler és Charles megkeresett,
hogy dokumentumfilmet akarnak készíteni a testépítéstől,
Acélizom címmel.
Gyerünk! Első jelenet, egyes csapó.
Közönség előtt jobban teljesítek.
A dokumentumfilm stábja tíz emberből állt, és kamerákat nyomtak az arcomba.
Így többet ki tudtam hozni magamból.
A testépítés az Acélizomnak és Arnoldnak köszönhetően lett az, ami ma.
A nagyközönség ezáltal ismerkedhetett meg először a testépítéssel.
Ráadásul még Arnold helyét is megszilárdította a filmiparban.
Az Acélizom után az emberek már nem izomagyként gondoltak rám,
hanem egy személyként.
- Milyenek az esélyeitek? - Veszíteni fogok. Te vagy a legjobb.
- Köszönöm. - Szívesen.
A hegytetőn lévő farkas nem annyira éhes, mint az, amelyik épp oda tart.
- Ez igaz. - Látod?
Nem olyan éhes, de ha ételt akar, az ott van.
A teremben az a legjobb érzés, amikor bedurransz.
Számomra felér azzal, amikor elmegyek szex közben egy lánnyal.
Ugyanolyan érzés.
1977 eseménydús év volt.
30. NEMZETKÖZI FILMFESZTIVÁL
A cannes-i filmfesztiválon nagy sikert aratott az Acélizom.
Több száz fotós követett minket. A közönség állva tapsolt a film után.
Hogy házas vagyok-e? Nem. Miért?
Abban az évben senki sem tudott felülmúlni minket.
A megtermett, izmos fiú az osztrák hátországból.
Nyíltsága és gyorsan vágó esze miatt ő a film sztárja.
…a sajtósok álma, Mr. Universe.
- Nekem ez már túlzás. - Túlzás? Maga tud ilyet?
Andy Warhollal, az ismert művésszel lógtam együtt.
Címlapokon szerepeltem, talk show-kba jártam.
Aztán kijött a Maradj éhen! És ettől csak fokozódott az őrület.
A Golden Globe-díj-átadó.
Megkaptam az év felfedezettjének járó díjat.
Egyértelművé vált, hogy nemcsak színészkedni fogok,
hanem főszerepeket is fogok kapni. És sztár leszek.
Ideadnád az öngyújtót?
Az emberek sokszor csak a sikerre figyelnek.
Pedig valójában, bár élveztem a sikert, szenvedtem.
Leforgattuk a Kaktusz Jack című filmet Kirk Douglasszel és Ann-Margrettel.
- Nincs kedve inkább megmosni a hátamat? - Inkább fáért megyek.
A film bemutatója után az egyik kritika ezt írta:
„A lónak is kifejezőbb arca volt Schwarzeneggernél.”
Egyébként is feszült voltam. Nagyon nehéz volt ügynököt találni.
Ugyanazt hajtogatták. „Jelenleg nem tudunk befuttatni.
Ez a 70-es évek. Most mindenki Dustin Hoffmant akarja.
Meg Al Pacinót.
Ők mind kis termetűek. Veled ellentétben.”
Szerencsére nem a pénz miatt csináltam.
Joe Weider, miután Amerikába hozott, megtanított, hogy ingatlanba fektessek.
Az első társasházat a 70-es években vettem, amikor tombolt az infláció.
Egyből tudtam, mennyi lehetőség rejlik ebben.
Aztán irodaházakat vásároltam Santa Monica főutcáján.
Már a 70-es évekre milliomos lettem, mielőtt beindult volna a filmes karrierem.
Nem kellett elvállalnom a szar szerepeket, nem kellett beskatulyáznom magam.
„Mi a franc? Nem karakterszínész akarok lenni.
Én akarok lenni a főszereplő.
Én akarok lenni a sztár.”
Nem érdekeltek a nehézségek és az akadályok.
Sem az, hogy mit kell feláldoznom. Tudtam, hogy végül felérek a csúcsra.
Úgy voltam vele,
hogy mindenkit meggyőzök arról,
hogy amit akadálynak tartanak, az valójában igenis előny.
Chevy!
Jól vagy?
Alig élő bejelentkezés a West Side Tennis Clubból.
Ez a hírességek Robert F. Kennedy teniszbajnoksága.
Mindenem fáj.
Ethel Kennedy felhívott,
és azt mondta, Bobby Shriver dobta be a nevemet,
hogy részt vehetnék a Kennedy-tenisztornán.
„Szuper lennél. Passzol oda a személyiséged. Ott leszel?”
Mire én: „Ethel. Sosem volt még teniszütő a kezemben.”
Mint mindig, ezúttal is szóltam a sajtósomnak.
Ő meg: „Ethel Kennedy hívott? A mindenit! Csináld! Fogadd el!”
A teniszbajnokság előtt volt egy nagy parti.
Minden Kennedy jelen volt.
Eunice odajött hozzám, és azt mondta, nagyon örül nekem.
És bemutatta a lányát, Maria Shrivert.
Később azt is hozzátette, hogy a lánya nagyon kedvel engem.
Erre én: „Meg kell mondjam, a lányodnak nagyon csinos segge van.”
Eunice azt mondta: „Köszönöm.”
Aztán meg elsétált, mint aki nem tudta hova tenni a dolgot.
Nem tudom, honnan jött ez a hülyeség.
Az egykori Mr. Olympia, Mr. Universe,
Arnold láthatóan magán kívül van.
Letépi a felsőjét, hogy újra harcba szálljon.
A tenisztornán észrevettem, hogy Maria végig engem néz.
A végén Caroline Kennedyvel együtt odajött, és beszédbe elegyedtünk.
Maria elhívott magukkal aznap este Hyannis Portba.
Mondtam, hogy előtte még vissza kell mennem a hotelba átöltözni.
Csak teniszruha volt nálam.
Mire ő: „Ne bolondozz! Mind rövidnadrágban leszünk!”
Aznap éjjel magánrepülővel mentünk Hyannis Portba.
Lementem Mariával a partra, és megmerültünk az óceánban.
Felkapaszkodtunk a hajóra, és tettünk egy kört az öbölben.
Téboly volt az egész.
Mintha csak próbára akart volna tenni.
Másnap reggel, vasárnap
berohantak a szobámba, hogy elkészültem-e már.
Mert megyünk a templomba. Én meg: „Templomba? Hiszen nincs nálam ruha.”
A templomban, az első sorban ott ült Rose Kennedy.
Elegánsnak kellett lenni. Mindenki kiöltözött.
Én meg igazi baromként feszengtem tenisznadrágban,
teniszcipőben és Bobby Shriver pólójában. Legalább volt rajtam felső.
Beleszerettem Mariába.
Nem azért, mert Kennedynek született, hanem mert különleges személyisége volt.
Ő is lázadó volt egy kicsit.
Ki akartam szabadulni az otthonomból, Ausztriából.
Ő is ki akart szabadulni.
Mondhatni, ez volt a Mariával közös utunk kezdete.
A következő évben találtam egy ügynököt, aki hajlandó volt képviselni.
Mindent átadtam az ügyvédemnek, és most átnézi, hogy…
Összehozott nekem egy interjút Dino De Laurentiisszal,
aki már 500 filmet készített,
Oscar- és Golden Globe-díjas, szóval igazi nagyágyú volt.
Elmentünk az irodájába, és akkor megláttam,
amint ez a kis fickó a hatalmas asztala mögül figyel.
Állva sem volt sokkal magasabb, szóval leesett, hogy nem túl megtermett.
Megkérdeztem, hogy egy ilyen kicsi fickónak minek ekkora asztal.
És egyből kiakadt.
„Veled meg mihez kezdjek? Akcentusod van!”
Mire én: „Vicces, hogy ezt mondod. Neked is van akcentusod, alig értelek.”
„Tüntessétek el innen!”
Amint becsukódott mögöttünk az ajtó, az ügynököm leüvöltötte a fejemet.
„Nézd csak, Arnold! Egy percet és 40 másodpercet töltöttünk bent.
Sosem volt még ilyen gyors megbeszélésem Hollywoodban.
Muszáj volt jártatnod a szádat!”
Még abban az évben
Ed Pressman felvásárolta a Conan, a barbár jogait,
és odáig volt értem, miután látott az Acélizomban.
Szerinte tökéletesen megfeleltem Conan szerepére.
Ed Pressman Dino De Laurentiist kérte fel producernek.
Dino rögtön letorkolta. „Ő nem jó!
Hiszen náci!
Nem kedvelem.”
Ed Pressman meg persze nem értette, hogy miről van szó.
Szerencsére, mielőtt kivágtak volna a produkcióból,
felvették rendezőnek John Miliust.
Mondta, hogy Dino nem bír engem.
Mondtam, hogy tudom.
Mire ő: „Egyet se félj! Megoldom.”
John Milius kemény fickó volt.
A megbeszéléseken a stúdió fejesei elé kitette a 45-ös kaliberű pisztolyát.
Dino nem akart közösködni vele.
Őrültnek tartotta Miliust.
Ő viszont azt mondta: „Arnold nélkül nem csinálom meg a filmet. Ő lesz Conan.”
CONAN, A BARBÁR
Nehéz volt a forgatás. Milius tényleg őrült volt.
Elvárta, hogy a hidegben dolgozzunk, és befagyjon a seggünk.
Elvégre a film lényege a szenvedés volt. Imádta.
Megtanultam könyörtelennek lenni.
Jóval a halálunk után ítélik csak meg, hogy jók voltunk-e.
Minden jelenetet én csináltam. Nem volt számomra megfelelő dublőr.
Mindent nekem kellett csinálnom.
KIVÁGOTT JELENET A CONAN, A BARBÁRBÓL
Az istenit!
Az első felvétel még okés volt. De aztán volt még egy és még egy.
És a végére már erősen véreztem.
Mindig is nagyon komolyan vettem a felkészülést.
Nem számított, hogy mibe került, hány ismétlésbe.
Sosem forgattam felkészületlenül.
Most már ez sem lesz.
Hajnali ötkor kezdtünk: volt szamurájtréning,
birkózás, pallosforgatás,
hogy értsem és ismerjem a megfelelő mozdulatokat.
Órákon keresztül lovagoltam,
hogy eggyé válhassak a lóval.
Dino De Laurentiis is ellátogatott a forgatásra.
Feljött a lépcsőn.
Megállt mellettem, és azt mondta: „Schwarzenegger. Te vagy Conan.”
Aztán visszafordult, és lement.
Emlékszem, Milius odaszaladt hozzám,
megölelt, és azt mondta: „Ez az! Szeret téged! Hallottad, mit mondott?”
„Hogy Conan vagyok. Én is tudom.”
„Ez a legnagyobb bók, amit kaphatsz! Te vagy Conan! A karakter!”
A korábbi Mr. Universe, aki akkora, mint egy kamion,
játssza a főszerepet a Conan, a barbárban.
- Miről szól a film? - Ez egy fantasy.
Egy kalandfilm, amely egy képzelt korban játszódik.
Arnold Schwarzenegger. Conan le Barbare.
Minden országban népszerűsítettem a filmet,
hogy lássák, már Arnold vagyok, a színész, nem a testépítő.
És sikerült, ugyanis nemzetközi színészként lettem ismert.
A Conan világszerte összesen 90 millió dollárt termelt.
Bebizonyítottam a károgóknak, hogy egy akcentussal beszélő külföldi,
aki 110 kilót nyom, igenis kaphat főszerepet,
és világszerte sikert arathat.
Szóval bekaphatják.
Már több mint 25 éve megvan ez a ház.
Ausztria és Amerika ötvözete. Megvan benne az osztrák meghittség
és az amerikai méret.
Nagy!
A „túl nagy” nem elég nagy. Így gondolják az amerikaiak.
Amikor a 60-as és 70-es években idejöttem, Amerikában voltak gondok.
A Manson-gyilkosságok, háború elleni tüntetések.
Fellázadtak a hippik.
Egy magamfajta bevándorló rá sem hederített az ilyesmire.
Nekem ez az álmok országa volt.
Persze, talán nem tökéletes, és itt is voltak rémes dolgok,
de én ezeket nem láttam.
Lehetőségem volt átlépni az egyik világból a másikba.
Testépítőből színész lettem. Ilyesmi csak Amerikában történhet meg.
Azért szerettem bele Amerikába, mert az iskolában
láttam egy fekete-fehér filmet.
Ott voltak a New York-i felhőkarcolók.
A Golden Gate híd.
Amerikában minden óriási volt, és ennek én is a része akartam lenni.
Imádtam az amerikai zenét, az amerikai politikusokat.
Minden Amerikáról szólt.
Kérvényeztem az állampolgárságot.
Le kellett tenni egy vizsgát.
Készültem rá. Átmentem.
1983-ban pedig állampolgár lettem.
Régóta vártam erre a pillanatra.
Hogy amerikai állampolgár lehessek. Csodálatosan érzem magam.
Hatalmas ajándéknak éreztem, hogy amerikaivá válhattam.
Ausztriában születtem, amire nagyon büszke vagyok,
de Amerikában lettem az, aki vagyok.
Ennek az országnak új vezetésre van szüksége,
hogy újra felemelkedhessen.
A 80-as évekre az emberek túljutottak a 60-70-es évek problémáin.
Aztán megválasztották Ronald Reagant,
akivel senki sem baszakodhatott.
Amerika visszatért.
Az önök munkájának, erkölcsi bátorságának és spirituális erejének köszönhető
a világ legnagyszerűbb, legszabadabb országának a létrejötte.
Amerika erős volt, és ez a filmekre is hatással volt.
Megnőtt az érdeklődés az akciófilmek iránt.
Fontossá vált, hogy az akcióhősöknek igenis izmos teste legyen.
A hasznunkra vált Ronald Reagan megválasztása
és az, hogy Amerika mindenki szerint feltámadt.
Ami Arnoldot illeti, fellovagolt a mozivásznakra.
Egy összejövetelen megismerkedtem Mike Medavoyjal,
egy közismert producerrel.
Azt mondta: „Lesz egy jó, akciódús filmünk.
A Terminátor.”
TERMINÁTOR ÍRTA JAMES CAMERON ÉS GALE ANN HURD
Eleinte vonakodtam. Egy újabb bugyuta, B-kategóriás film?
De isteni volt a forgatókönyv!
Azt mondta, hogy még egy szerepre nincs jelöltjük, Reese-ére.
Mike Medavoy azt mondta, hogy teljes a szereplőgárda.
„Mindenkit megálmodtam.
O. J. Simpson és Arnold Schwarzenegger.”
Megkérdeztem, hogy melyik melyik. Nem tűnt helyénvalónak.
Már nem tudtam kifarolni a filmből. Látni akartam ezt a Schwarzeneggert.
A Le Dome-ban találkoztam vele, ahol rendre összejártak a filmesek.
Arnold olvasta a forgatókönyvet, és beszélni kezdett.
Csak ültem ott, és néztem. Mintha lekeverték volna a hangot.
Figyeltem, hogyan tükröződik a fény az ablakról,
hogyan esik az arcára, ahogy nyílik az ajtó. Arra gondoltam,
hogy nem semmi arca van.
Közben nyilvánvaló vált, hogy senki sem rajongott azért,
hogy O. J. Simpson játssza a Terminátort,
mert nem lett volna meggyőző gyilkológépként.
Hát igen.
Arnold a Terminátorról beszélt. Nem Reese-ről.
Azt mondtam, hogy akárki legyen is az, úgy kell kinéznie,
mintha nem emberi lény lenne.
Ahogy felül a motorra. Ahogy rohan, ahogy felkel.
Minden gesztusának gépiesnek kell lennie.
Mire James: „Játszd te a Terminátort!
Tökéletesen megérted a karaktert. Te magad is gép vagy.”
Mire én: „Nem akarok gonosztevőt játszani. És neki csak 26 sora van.”
Még tiltakoztam volna, James viszont megkért, hogy azért gondoljam át.
Három napig őrlődtem, aztán visszahívtam.
„Ahányszor csak újraolvasom, egyre inkább látom magamat
a Terminátor szerepében.”
Beleegyeztem. Megkezdtük az előkészületeket.
TERMINÁTOR – A HALÁLOSZTÓ
Arnold megértette, hogy erre volt szüksége ahhoz,
hogy ellensúlyozza azt a címkét, amit ráaggattak,
hogy ő csak „egy test”.
Mert itt nem a teste volt a lényeg. Hanem az arca.
Ez is egy munka volt a sok közül. Nem gondoltam különösebben jobbnak
a többi forgatókönyvnél. Nem igazán voltam képben.
Nem volt nagy költségvetésű film, és mind újoncok voltunk.
Határozottan voltak kétségeim.
Elég sznobok voltunk ahhoz, hogy Arnoldot pozőrnek gondoljuk.
Testépítő volt, aki színésznek képzelte magát.
De kíváncsi voltam rá,
szóval megnéztem a felvételeit.
A megsemmisítő üldözi.
Hiába beszélne neki.
Nem lehet szót érteni vele.
Nem érez szánalmat,
se gátlást, se félelmet.
Nincs semmi, ami visszatartaná. Semmi.
Amíg meg nem hal.
És meggyőzött.
Ahogy a testével alakított, a merevsége
és minden, amit még bevetett. Úgy voltam vele, hogy oké, ez beválhat.
A forgatás során felvettük a rendőrőrsös jelenetet.
Sarah Connor barátja vagyok.
- Állítólag itt van, bemehetek hozzá? - Nem, most éppen kihallgatják.
Az volt a szöveg, hogy „visszajövök”. Nem szántuk nagy durranásnak.
Szó szerint csak annyit jelentett: „Nem gond.
Visszajövök.”
Valamiért Arnold mégsem akarta elmondani.
Azt mondtam, hogy akkor legyen „visszatérek”. Ne bonyolítsuk!
Azt mondtam: „Jim, számomra ez komolytalannak tűnik.
Sokkal gépiesebben hangozna, ha azt mondanám, visszatérek.”
Mire ő: „Te vagy az író?” Azt mondtam, nem.
„Akkor ne mondd meg, hogyan kell írni, basszus!”
Azt mondtam: „Oké. Visszatérek.”
„Ez az! Istenem, libabőrös lettem. Ez zseniális!”
Visszatérek.
Teljesen igaza volt.
Szerintem ez lett a filmtörténelem valaha volt, legtöbbet idézett sora.
Így kiderült, hogy kinek volt igaza, és ki tévedett.
PREMIER ELŐTT
Egy ilyen filmtől elvárom, hogy sok akció legyen benne,
és hogy legyen kiért szorítani.
- Itt minden megvan. - Igen.
Sok benne az akció, van kinek szurkolni, és érdekes a sztori.
Miután kijöttem a Terminátor vetítéséről, úgy éreztem, jól szórakoztam.
A kasszasikerekért nem feltétlenül rajonganak a kritikusok is.
Így hát az, hogy a Time kritikusai beválogatták a legjobb tíz közé,
elképesztő volt.
Jim Cameront is megdöbbentette.
Egyszerre felkapottá váltam.
De valami nem stimmelt.
ÜDV HOPE VÁROSÁBAN!
Nekem mindig kell egy ellenfél.
Látogatóba jöttünk valakihez?
Nem.
1977-ben Arnold lett az év felfedezettje. Mire én: „Ez komoly?”
A 80-as évek érdekes időszak volt, mert akkor az „akcióhős” fogalma
még nem volt definiálva.
Az akció addig autós üldözést jelentett, mint a San Franciscó-i zsaruban
vagy a Francia kapcsolatban. És a filmek a cseles megoldásokról szóltak,
tele voltak célozgatással és szóbeli izmozással.
Az Első vérben azonban az akció volt a lényeg.
Konkrétan a testünk segítségével meséltük el a történetet.
Nem volt szükség párbeszédre.
Láttam ebben lehetőséget,
mert más nem csinált ilyet, leszámítva egy osztrák tagot…
aki szintén nem locsogott.
Sly előttem járt a 80-as években,
szóval utol kellett érnem.
Ahányszor csak kijött egy újabb filmje, például a Rambo II.,
valahogy túl kellett szárnyalnom.
Az új filmjét, a Kommandót értelemszerűen a Rambóhoz hasonlítják.
Nem összehasonlíthatók, az enyém nem a dzsungelban játszódik.
Mi a helyzet az izmokkal? Mr. Stallone izmosabb, mint ön?
Én versenyeket nyertem. Ez magáért beszél.
Arnold nagyon belehúzott.
Úgy versengtünk, mint Ali és Frazier.
Két harcos ugyanazt az ösvényt járta. De csak egyikünknek volt hely.
Teljesen más stílusban színészkedtünk.
Ő mindenkinél jobb volt.
Mindenre volt válasza. Nagyobb és erősebb volt.
Ilyen figurákat játszott.
Kopp-kopp!
Az általam játszott szereplők nem voltak kifejezetten tehetségesek.
Nekem folyton szétrúgták a seggem,
Arnoldnak nem nagyon esett bántódása.
Ő egy sárkánnyal való küzdelmet is megúszna egy sebtapasszal.
Egyikünk sem volt klasszikus hős.
Szerintem hiányzik egy kis vas az étrendjéből.
Nem bírtuk egymás mellett. Szét kellett választani minket.
Mindenben versengtünk.
Az anyád istenit!
Mindketten izmosak voltunk.
Mi történt, haver?
Ki ádázabb, ki keményebb?
Úgy volt vele, hogy ha Stallone 15 embert öl meg, ő 30-at.
Kinek van nagyobb kése?
Ott maradsz!
És nagyobb fegyvere?
A végén már konkrétan ágyúkkal rohangáltunk.
Sly és én háborút vívtunk.
Ő pályázott az első helyre.
És sajnos meg is szerezte.
Stallone nélkül talán nem hajtottam volna ennyire a 80-as években,
hogy ilyen filmeket csináljak, és ennyire keményen dolgozzak.
Versengő természet vagyok.
Egész életemben ilyen voltam.
Gyerekkoromban a bátyám Grazban járt középiskolába.
A buszmegállóhoz fél órát kellett sétálunk az erdőben.
A bátyám félt a sötétben.
Szóval hazafelé mindig nagyon félt.
Ki kellett mennem elé, hogy ne sírjon úton hazafelé.
Be akartam bizonyítani a szüleimnek, hogy én vagyok a bátrabb.
Azt akartam, hogy büszkék legyenek rám. Hogy lássák, megy ez nekem.
1985-ben elvittem magammal Mariát Ausztriába.
Thalba. A szülőfalumba.
Elmentünk a Thalerseehez is, a faluban lévő tóhoz.
Sokat jelentett a számomra,
hogy láthatta, honnan származom, és hogy hol kezdődött minden.
Mondtam Mariának, hogy ha már kint vannak a csónakok, csónakázhatnánk.
Amikor már a tó közepén jártunk, elővettem a gyűrűt, és megkértem a kezét.
Sikerült meglepnem.
Az esküvő Hyannis Portban volt, abban a templomban,
ahol először találkoztam a nagyanyjával, Rose Kennedyvel.
Nem voltam még ennél nagyobb esküvőn. Legalább 500-an voltunk.
A tizedüket ismertem.
Hogy szeretlek ?
Figyelj. Amennyire…
Könnyem ez, s mosolyom,
s talán egész életem !
- Én, Maria… - Én, Arnold…
- Fogadlak, Arnold… - Fogadlak, Maria…
Jóban-rosszban, egészségben-betegségben,
szeretni foglak…
- És tisztelni… - Míg a halál el nem választ.
- És most? - Megcsókolhatod a menyasszonyt.
Mindig is rohadt nagy mázlistának gondoltam magam.
Szerencsés vagyok, amiért sikeres voltam a filmiparban
és a magánéletemben is.
Nem sokan mondhatják el ezt magukról mindkét tekintetben.
TERHESEN SEM LASSÍT
Apává válni merőben új élmény volt.
Mindenki ezt mondja, de addig nem lehet felfogni, amíg át nem éljük.
Katherine születésekor patakzottak a könnyeim.
Elöntöttek az érzések, hiszen ő volt a Mariával közös szerelmünk gyümölcse.
És teljesen megváltozott a világunk.
Döbbenetes volt, hogy a gyermekáldás mennyi örömöt okozott nekünk.
És arra ösztönzött, hogy folytassam a karrieremet.
De úgy, hogy közben végig a lányunkra gondoljak.
Szeretem, amikor elolvasok egy idézetet, és úgy érzem,
hogy ezt én is mondhattam volna.
„Feküdj le korán, kelj fel korán, dolgozz, mint az állat, és add el magad!”
Ezek Ted Turner bölcs szavai.
Amikor először találkoztam Arnolddal,
éppen Coloradóban síeltünk.
Ő éppen kilépett a Snowmass Clubból.
Hirtelen megállt, és rám mutatott.
„Maga a szellemirtókos pasas, nem?” Azt válaszoltam, hogy de, az az én filmem.
Azt mondta, ő is játszhatna benne.
Cselesen tudatta velem, hogy vígjátékot is vállalna, nem csak akciófilmet.
Elmentünk vacsorázni, és nagyon meglepett.
Választékosan beszélt,
megvillantotta az intelligenciáját és a humorát.
Azt mondtam, egy nap még lesz egy közös filmünk.
Nem sokkal később találkoztam Danny DeVitóval egy Disney-vetítésen,
és amiatt, hogy egy hét sem telt el a két találkozó között,
szöget ütött a fejembe, hogy milyen ők jól működnének együtt egy filmben.
IKREK
Egyszer csak felhívott Ivan Reitman.
„Mi lenne, ha Arnold Schwarzenegger tesóját játszanád az Ikrekben?”
Mire én: „Jézusom, ez csodálatos ötlet.”
New Yorkban voltam a gyerekeimmel. Kiszálltam egy kocsiból egy hotel előtt.
A bőröndökkel küszködtem, amikor megfogták a vállamat,
és elvették a táskát. Azt hittem, a hordár az.
De Schwarzenegger állt mögöttem.
„Szia, Danny!” Én meg: „Nahát, Arnold! Kösz!”
Ez volt az első találkozásunk.
Ahhoz, hogy működjön,
az embernek el kellett hinnie ezt az abszurd történetet.
IKREK
Van egy testvérem?
Igen.
Őt árvaházba adták Los Angelesben, amikor…
Úgy éreztem, hogy egy naivabb,
a világ dolgaiban kevésbé jártas karakter jól működne.
Ugyanolyan lehet, mint én!
Ilyennek írtuk meg.
A rendezői munkám része, hogy mindent megmozgassak azért,
hogy kihozzam azt, ami Arnoldban rejlik.
Én kifejezetten nem akartam egysorosokra alapozni a filmet.
Arnold úgy gondolta, hogy a humor éppen az odavetett csattanókban rejlik.
Pedig a jó humoristák pont hogy visszafogják magukat.
Mindig azt mondtam, hogy az írók nekem írjanak.
- Azt mondtam, téged nyírlak ki utolsónak. - Emlékszem, persze.
Hazudtam.
A védjegyemmé vált szövegek viszont nem működnek egy vígjátékban.
Ez volt az egyike az érdekes váltásoknak.
Minél inkább bevált valami korábban, annál inkább hanyagolnom kellett.
Egyből egy hullámhosszra kerültünk. Összeillettünk.
Julius vagyok. A te ikertestvéred.
Mint két tojás! Amióta itt ülök, úgy érzem, mintha tükörbe néznék!
Nem vagyunk egypetéjűek.
Aztán viszont a tükrözős poénokra utazunk.
Az Ikrek volt az első filmem, amely elérte a 100 millió dolláros jegyeladást.
MOZIS JEGYELADÁSOK: 1988 - IKREK BELFÖLDÖN: 111 936 388 DOLLÁR
NEMZETKÖZILEG: 71 088 059 DOLLÁR
VILÁGSZERTE: 183 024 447 DOLLÁR
Ez a film mindenkinek megvolt otthon.
Legalábbis a bankszámlám alapján ezt a következtetést lehetett levonni.
AZ IKREK BOLDOGOK ÉS GAZDAGOK!
Egy halloweeni bulin találkoztam Arnolddal.
Osztrák családban nőttem fel.
Közös témának ott volt a síelés,
a bécsi szelet és a Lederhosen.
Azt mondta, hogy kezd nagyon sokat keresni,
és nem csak ingatlannal akar foglalkozni. Megkérdezte, hogy kezelném-e a pénzét.
Vége a várakozásnak.
Nálunk is megnyílt a Planet Hollywood.
Arnold hatása a 80-as évektől a 2000-es évekig
elképesztő volt.
Megdobta a szivar forgalmát.
Neki köszönhetően lett divat szivarozni.
A világ legnagyobb filmsztárja folyton szivarozott.
A nagy órákkal is ez volt. Senki sem hordott ilyet.
És a Hummerrel. Arnoldnak is köze volt az első reklámjukhoz.
Amerika rákapott a nagyobb autókra, az SUV-kra és a többire.
Ez is a része volt. Arnold maga is márkává vált.
Csődör vagyok. Tökös vagyok.
Ott gyújtok rá, ahol csak akarok.
Nekem nem kell rejtőzködnöm, mint neked.
Ez a Schmäh. Ilyen a Schmäh.
Az egész baromság.
Kell a Schmäh, hogy el tudj adni dolgokat.
Ha le kéne fordítanom, azt mondanám, hogy kamuzás.
Amerikában így fogalmaznánk.
Ha úgy reklámozok egy filmet, hogy a bedurranás jobb a szexnél, az Schmäh.
Mindig is szerettem a rohadt nagy katonai járműveket.
Régebben Hummeröm volt, most harckocsim.
Ehhez mindenképpen dukál a szivar is,
ettől lesz az egész még tökösebb.
Ez is Schmäh.
TERMINÁTOR 2. – AZ ÍTÉLET NAPJA
- Terminátor 2. Visszatért. - Így van.
Ha valamihez folytatást csinálunk, nem ismételhetjük meg ugyanazt.
A Terminátor 1.-ben én voltam a gonosz gép,
aki mindenkit elpusztított, aki az útjában állt.
A másodikban viszont azt mondom: „Esküszöm, hogy…”
Nem ölök meg senkit.
Arnold eleinte hevesen ellenezte az ötletet.
Úgy volt, hogy átbeszéljük a forgatókönyvet.
Leültem. Láttam, hogy nem olyan lelkes, mint szokott lenni.
Mondom: „Mi a baj? Nem tetszik.”
Mire ő: „Jim.
Nem ölök meg senkit.”
Jöjjön velem, ha élni akar!
„Most te vagy a jófiú. A védelmező.”
Mire Arnold: „Oké. Jó. De azért lábon lőhetek másokat?”
Mondtam, hogy igen, lábon lőheti őket. És ezzel már kiegyezett.
- Mi az isten nyilát művelsz? - Életben marad.
Pár nappal a forgatás előtt Jim azt mondta, vacsorázzunk együtt.
Bejött Linda, levette a pulóverét, én meg csak bámultam a karját.
Kidagadtak az erek a bicepszén
és a tricepszén.
Mintha egy mini testépítő lett volna.
Emlékszem, milyen büszke voltam, amikor megmutathattam magam Arnoldnak.
Mondom, hihetetlen, hogy ez a szemétláda jobban ki van pattintva, mint én.
Amikor Arnolddal dolgoztam, kértem, hogy beszéljen a stábbal.
A színészek általában nem osztanak meg sok mindent a színészi folyamataikról.
Arnold nem így állt hozzá. Szerinte a munka egyik fele a forgatás,
a másik meg a film reklámozása.
Oda kell tennünk magunkat.
El kell mondani a közönségnek, hogy miért nézzék meg a filmet.
A többi sztár talán nemet mond, mert ők elkényeztetett kölykök.
„Én sztár vagyok. Nem én adom el a filmet.
Az a te dolgod, én művész vagyok.” Francokat. Mindent el kell adni.
Akármit csinálsz, azt el kell adni.
Ez nem 50 milliót kaszált, mint az első rész.
Hanem 200 milliót csak Amerikában. A valaha volt legnagyobb kasszasiker lett.
Arnold Schwarzenegger megsemmisítette vetélytársait.
Miért akar jó kiborgot játszani?
Szerintem egy nap indulni fog a kaliforniai választáson,
és nem akarja elszúrni az esélyét azzal, hogy 1984-ben még rosszfiút játszott.
- Ez ugyan csak egy elmélet, de az enyém. - Itt hallották először.
Valószínűleg nincs senki a világon,
aki ne ismerné a következő vendégünket.
Ugyanis ő a világ első számú mozisztárja.
Mától látható az új filmje a moziban, Az utolsó akcióhős.
Nagy tapsot kérek Arnold Schwarzeneggernek!
Amikor bemutatták Az utolsó akcióhőst,
már elértem a csúcsot a Terminátor 2.-vel,
ugyanis az volt az év legsikeresebb filmje.
Világszerte. Nem csak Amerikában.
AZ UTOLSÓ AKCIÓHŐS
Elértem azt a pontot, ahol már mindenki a bukásomat akarta.
Nem mindenki rajong Schwarzenegger új filmjéért, Az utolsó akcióhősért.
Mi több, a kritikák egy része kifejezetten undok.
Az utolsó akcióhős már-már bukásnak tűnik.
El sem tudom mondani,
hogy mennyire felzaklatott ez az ügy.
Fájt.
Rosszul esett, kínos volt.
Megalázó volt látni a jegyeladásokat.
Szombat reggel hívtam Arnoldot. Nem igazán olvastam a híreket.
Megkérdeztem, hogy nyitott a film. Azt mondta: „Rémesen.”
Úgy hangzott, mintha az ágyban sírt volna.
Mintha a márkája elszenvedett volna egy csapást.
Szerintem nagyon megrázta.
Kérdeztem, hogy akkor most mi lesz. Azt mondta:
„Most egy kicsit egyedül leszek.”
Korábban még sosem hallottam letörtnek.
Egy hétig senkivel sem akartam találkozni. De az ember nem adhatja fel.
Az anyósom folyton azt mondta:
„Mindig csak előre!
Gyerünk! Mozgás!”
Ez a jó hozzáállás.
Az utolsó akcióhős premierje után felhívott Bobby Shriver,
hogy nézzem meg a Titkolt titkos ügynököt. Egy francia filmet.
Szórakoztató volt, jól sikerült.
Az elképzelés üdítő és új volt.
Felhívtam Jim Cameront, hogy ő is nézze meg ezt a filmet.
Arnold megkeresett egy projekttel, amiben hitt. Erre még nem volt példa.
Tetszett az ötlet. Arnold játszott már vígjátékban, jó humora volt.
És jó akciófilmnek ígérkezett.
Jim azt mondta: „Szóljon nagyot!” Mire én: „Igen, szóljon nagyot!”
Lenne szíves a meghívóját?
Persze. Tessék, itt a meghívóm.
Csörgött a telefon a hálószobámban,
és ezt hallottam:
„Szia, Jamie! James Cameron vagyok.
Írtam egy filmet neked és Arnold Schwarzeneggernek.”
Hívott a szerelő. Azt mondja, burkolatot kell bontani.
- És azzal együtt 600 dolcsi lesz. - Hadd csinálja!
Szerintem ez rablás.
Akkor mit mondtál neki?
Lefeküdtem vele, így elengedett egy százast.
Okos ötlet. Pá, drágám!
Arnold hihetetlenül nagyvonalú a stábbal és a színésztársaival.
Az ajtaja egész nap nyitva van.
Ott volt Maria és a gyerekek is. Nagyon jó volt.
Soha életemben nem éreztem még ennyire szabadnak magam egy forgatáson.
Gyere, kislány!
És végül elkészült a film.
Csörgött a telefon.
Jim Cameron volt az.
Azt mondta: „Odamentem Arnoldhoz,
és megkérdeztem,
hogy szerepelhet-e a te neved is a főcím előtt.”
Rohadt sok pénzt költenek ügyvédekre és ügynökökre a stáblista kapcsán.
Ez óriási üzlet.
Arnoldban van bőven hencegés és pökhendiség,
elvégre ezek tették azzá, ami,
mégis elég kegyes volt ahhoz, hogy én is odaférjek mellé.
TRUE LIES – KÉT TŰZ KÖZÖTT
Ez nagyon megindított. És ez a film természetesen megváltoztatta az életemet.
Az utolsó akcióhős hamvaiból főnixként éledt újjá.
Ez Arnold Schwarzenegger nagy visszatérése.
A Két tűz között valóban feltüzelte a mozinézőket.
Újra visszatértem.
„Ha Arnold azt mondja, hogy visszatér, úgy is lesz.”
VISSZATÉREK
Ezt követte a Junior, amit Ivan Reitman rendezett.
Sikeres film lett.
Én is anya leszek.
Majd jött a Végképp eltörölni. Több mint 100 milliót hozott.
Mi végzett a dinoszauruszokkal?
A jégkorszak!
És a Batman és Robin. Minden a lehető legjobban alakult.
Játék volt. Az élet is színjáték.
A sikerrel együtt a sikertelenséget is el kell tudni fogadni. Így megy ez.
Szia! Figyelj! Mit csinálsz ma délután?
Gyere át hozzánk! Anyám Apfelstrudelt csinál.
Oké. Nem lesz Apfelstrudel.
Miután meghalt a bátyám és az apám, én maradtam az egyetlen férfi a családban.
Meg kellett változnom, és gondoskodnom kellett anyámról.
1974-ben nálam töltött néhány hetet, és nagyon élvezte.
Én is elkezdtem jobban értékelni őt, jó volt együtt tölteni vele az időt.
Minden forgatásra ellátogatott.
Sokat fotózott. Fényképalbumokat készített, amiket hazavitt Ausztriába,
hogy megmutassa a barátainak.
Nagyon büszke volt rám.
Ausztriában két dolog számít tabutémának.
Nem vitatjuk meg senkivel a pénzügyeinket
és az egészségügyi problémáinkat.
1997-ben,
miután befejeztem a Batman és Robint,
nálunk volt az anyám.
Reggel felkelt, és Maria szólt neki, hogy kórházban vagyok.
Egy szívműtét miatt.
Anyám nem is értette.
Amikor felébredtem a műtét után,
az orvos leült az ágy szélére, és megfogta a kezemet.
„Arnold, nagyon sajnálom.
A műtét nem sikerült.
Az egyik szívbillentyű megadta magát, és vér gyülemlett fel a tüdejében.
Azonnal szükséges egy újabb beavatkozás.”
Elkezdtek előkészíteni a második műtéthez.
Azt gondoltam: „Mi az ördög folyik itt?
Még meg sem próbáltak elaltatni, de máris itt van egy szikés fickó.”
Az orvos azt mondta:
„Az utolsó pillanatig kivárunk. Nem akarom elveszíteni magát.”
Én meg azt gondoltam: „Hogy mi?”
Aztán megkaptam a gázt, és jött a képszakadás.
Kétesélyes volt a dolog.
Tizenhat órával később újra felébredtem. Ez a műtét már sikeres volt.
JOBBULÁST, APU!
Anyám meglátogatott a kórházban, és leszidott, amiért nem szóltam.
„Hogy tehetted ezt velem? Az anyád vagyok!
Semmit sem kéne elhallgatnod előlem.”
Nagyon felzaklatta a dolog.
Egy évvel később telefonon értesítettek,
hogy az anyám kiment a temetőbe meglátogatni apámat,
és a sírjánál elhunyt.
Igen, hát…
Szívbillentyű-probléma okozta anyám halálát. Ami nekem is volt.
Ő elutasította a műtétet.
Mindig azt mondta: „Ha Isten el akar szólítani, ám legyen!”
Egyből arra gondoltam, hogy: „Most hogyan tovább?”
Annyira mélyre temettem magamban, hogy eszembe sem jutott,
hogy talán még mindig az anyám jóváhagyásáért teperek.
„Mostantól kiért küzdjek?”
Boldog szülinapot !
Köszönöm mindenkinek, aki eljött ma este.
Nem semmi évünk volt.
Nem akarom részletezni,
de két héttel azután ismertem meg Arnoldot, hogy betöltötte a harmincat.
Két hét múlva lesz a húszéves évfordulónk. És…
Ez szép teljesítmény.
Őszintén megmondom.
A műtét után egy évig nem dolgoztam.
A stúdiók hívogatták az ügynökömet.
„Akkor elhalasztjuk ezt a filmet.”
„Akkor átgondolunk egy-két dolgot.”
És bár voltak változások, elkezdtem elveszíteni a megbízásokat.
Tessék, itt az akciósztár,
a tag, aki a mozivásznon halhatatlan, mégis majdnem meghalt.
Attól tartottam, hogy a karrieremnek ezzel vége.
És tudtam, hogy a kihagyás utáni első filmemnél
a biztosító ott fog ülni a forgatáson, és sasszemmel figyeli majd,
hogy a műtét után másként játszom-e, mint korábban.
Istenem, kérlek.
Segíts!
Adj erőt!
Szóval azt mondtam magamnak, oké.
„Ez egy új nap.
Haladjunk előre!”
Felvétel!
AZ IGAZSÁG NEVÉBEN
Járulékos veszteség kell? Tessék!
Volt idő, amikor én voltam a világ első számú filmsztárja.
Besétálhattam a Sonyhoz, a Warner Brothershöz,
a Universalhöz, a Disney-hez, és ajánlottak nekem egy filmet.
De számomra nem ez volt a lényeg. Én kihívásokat kerestem.
A testépítéshez hasonlóan itt is elértem a csúcsot.
Már nem volt mit meghódítani. Ugyanazt csináltam újra és újra.
Valami másra vágytam. Valami izgalmasabbra!
Amikor megismertem Mariát, hallhattam a Hyannis Port-i társalgásokat.
Folyton a politikáról volt szó, meg a különféle ügyekről.
Lenyűgözőnek találtam. Ahogy az elvet is, hogy másokat szolgálhatok.
Eunice, Maria anyja megismertette velem a Special Olympicset.
Beleszerettem az elgondolásba.
Bush elnök pedig kinevezett
az Elnöki Egészségügyi és Sporttanács vezetőjévé.
Rájöttem, hogy ez mennyi örömet okoz.
Rendben! Ez az!
Boldogabb voltam, mint a forgatásokon.
Az egész vagyonomat Amerikának köszönhetően szereztem.
Szóval ideje lenne, hogy valamit visszaadjak az országnak.
Az évek során elkezdett alakot ölteni egy új elképzelés.
Nagyon érdekel a politika.
Sokan mondták, hogy a filmezés után átevezhetnék a politika vizeire.
- Schwarzenegger, a politikus? - Pontosan.
Ha már szóba került a jövő, miért hallani azt,
hogy politizálni fogsz?
Hölgyeim és uraim, Arnold Schwarzenegger!
Már nem is próbáltam kételkedni abban, hogy ő igazából mindenre képes.
Mivel már 40 éve barátok vagyunk, számomra sok minden összeállt
vele kapcsolatban.
Az egész élete a bizonyíték arra, hogy ő mindig is
egy nagyobb cél felé tartott.
Szerintem Arnoldnak a politika volt a végzete.
Ehhez minden más csak bemelegítés volt.
Értette a politikai rendszer kereteit, de felrobbantotta őket.
Azért vagyunk itt, hölgyeim és uraim, hogy kitakarítsunk.
Látod ezt a csúcsot?
Meg kell másznom.
Mindenáron.
Meg fogom hódítani.
A feliratot fordította: Dittrich-Varga Fruzsina