Skjebnen blir det vi gjør den til.
Du må ha visjonen, og om du følger den, kan mirakler skje.
Det er akkurat det livet mitt har handlet om.
Jeg så kroppsbyggingens topp. Jeg klatret den toppen.
Så så jeg den andre toppen. Hovedrollen.
Filmstjernen.
Det minner meg om en kjent fjellklatrer, Edmund Hillary,
som var den første som klatret Mount Everest.
Pressen spurte:
"Hva tenkte du da du så deg rundt og var på denne toppen?"
Han sa:
"Jeg så plutselig en annen topp, langt unna.
Og jeg begynte å planlegge ruten.
Hvordan kommer jeg meg opp?"
I 1969 fant vi ut at de skulle besette rollen som Hercules i en film.
Herregud. Dette er min sjanse til å bli en ny Reg Park.
Jeg var ikke klar. Jeg forsto ikke halve manuset.
Det er ikke helt uten verdi, men du ville ikke likt deg der.
La meg avgjøre det.
Jeg er lei av de samme gamle ansiktene, de samme gamle tingene.
Hadde ikke tatt dramatimer.
Ingen overgår Hercules.
-Jeg er Hercules. -Det sa du.
Ingen dødelig overgår meg.
De erstattet stemmen min. Jeg snakket så vidt engelsk.
De sa at amerikanere vil høre idolene snakke som John Wayne,
ikke som deg.
De byttet navnet mitt fra Arnold Schwarzenegger til Arnold Strong.
Filmen kom ut, og den var ingen suksess.
I fem år fikk jeg ingen tilbud om noe som helst.
Det var mye jeg måtte lære,
hindre jeg måtte forsere, inkludert det største,
når alle sier: "Nei, det går ikke."
Hvorfor ga du ikke opp?
Fordi visjonen min ikke sa noe om å gi opp.
Visjonen var å klatre fjellet.
Conan! Hva er det beste i livet?
Knuse fiendene. Se dem flykte.
Og å høre klagesangene til kvinnene deres.
Artisteriet hans skyldtes at han var original i alt han gjorde.
Det var ikke bare popularitet. Han gjorde det kult.
Den mest bemerkelsesverdige amerikanske suksesshistorien jeg kjenner til.
Vi presset hverandre. Ville dytte ham utfor et stup.
Dessverre fant jeg ikke et, så jeg måtte leve med ham.
Hasta la vista, baby.
Han er ingen hul versjon av det man tror Arnold er.
Han er lett å mobbe som en tidligere action-helt,
men han er så mye mer.
DEL 2: SKUESPILLEREN
Noodle.
Kom hit.
Du kan lese med meg.
Konge i et slott.
Typisk replikk for meg, hva?
Ja.
Jøss. Her skal vi bryte oss inn.
Det er en rar tilpasning å gå fra kroppsbygging til å bli skuespiller.
GOD ÅRSDAG, FARVEL
Jeg er Rico!
Å ja.
Hvor gjør vi det?
Hva?
Her eller på soverommet?
Å. Her.
På 70-tallet var agentene, managerne og studiosjefene…
De var tydelige da de sa: "Du er for stor.
Du er for muskuløs. Det vil ikke funke nå.
Glem den muskuløse kroppen på 114 kilo."
Hei!
Synes du jeg er morsom? Du synes det!
Du må innrømme
at når du gjør sånn, ser du ut som en stor ape eller noe.
Slutt!
La oss fortsette.
La oss jobbe med substans og skuespillerevner.
Din tid vil komme.
På det tidspunktet hadde jeg pensjonert meg fra kroppsbygging.
Min venn Charles Gaines sa han hadde skrevet en roman, Stay Hungry.
De ville tilpasse den til et manus.
Den ble skrevet for en kroppsbygger.
Jeg følte jeg var på rett sted til rett tid.
I romanen definerer jeg hva det betyr å forbli sulten.
Å aldri være fornøyd der du er.
Da Arnold hørte setningen, identifiserte han seg med den.
Det var hans credo. Det var sånn han levde.
Samme hvor mye suksess han har, er han alltid sulten på mer.
Bob Rafelson kjøpte den for å lage film av den.
Bob og jeg skrev manuset sammen.
I rollen som Joe Santo måtte du være en overbevisende kroppsbygger.
Jeg sa: "Det er bare en fyr som passer til rollen,
og det er Arnold Schwarzenegger."
Bob sa: "Det funker ikke. Han må ha stemmecoach.
Aksenten er for tykk."
Arnold jobbet for å overbevise Bob om at han var rett for rollen.
Bob hadde nettopp laget Five Easy Pieces og Easy Rider.
Han laget mange kjente filmer. Han var en populær regissør.
Han garanterte meg ikke rollen.
Han sa: "Vi gjør en test om noen måneder fra nå.
Imens går du på dette skuespillerkurset."
Bob Rafelson ringte meg. Han sa han hadde en skuespiller
som ikke hadde spilt skuespill før.
"Kan du jobbe med ham?"
De første seks ukene fant jeg ut så mye jeg kunne om Arnolds liv.
"Fortell meg om faren din.
Fortell meg om moren din.
Fortell hvordan det var å vokse opp i Østerrike. Ikke bare prat.
Vit hva du opplever når du prater om det. Hvordan føler du deg?"
Jeg innså at jeg manglet visse ting.
Jeg voktet meg selv så mye at det ikke var noen følelser der.
Eller så var de bortgjemt og måtte finnes frem
for å bli en god skuespiller.
Når følelser forstyrrer treningen min, skrur jeg dem av.
Jeg må la hjernen få vite at det er greit at de kommer ut.
Da jeg dro til Bob Rafelsons kontor,
sa Bob, midt i scenen min: "Håret mitt reiste seg. Jeg fikk gåsehud.
Du er med."
Med hjelp av Jeff Bridges og Sally Field,
og med deres intense interesse for å få meg til å skinne og få filmen til å funke,
var de når som helst klare for å øve med meg.
Når skal du ta av masken?
Når du jobber med profesjonelle, skinner du også.
Jeg liker ikke å være for komfortabel.
Når du blir vant til det, er det vanskelig å gi opp.
Jeg vil heller forbli sulten.
Jeg var veldig spent,
men Stay Hungry skulle ikke komme ut på en stund.
Hva gjør vi nå?
To måneder senere kom Butler og Gaines til meg
og sa de ville lage en dokumentar om kroppsbygging kalt Pumping Iron.
Nå skjer det. Første tagning.
Jeg er bedre foran et publikum.
Så her var du, ti folk jobbet med dokumentar-crewet,
kameraene i ansiktet mitt. Derfor kunne du gjøre det bedre.
Pumping Iron og Arnold
gjorde kroppsbygging til det det er.
Det var det første som introduserte kroppsbygging
til vanlige folk.
Det gjorde Arnold mer akseptert i filmindustrien.
Folk så meg ikke bare som en muskelfrik lenger,
men som en personlighet.
-Lou, hva tror du sjansene dine er? -Jeg taper. Du er best.
-Takk. -Bare hyggelig.
Ulven på åsen er ikke like sulten som ulven som går opp åsen.
-Det er sant. -Ser du?
Men vil han ha mat, er den der.
Den beste følelsen i studioet er pumpen.
Det er likestilt med å ha sex med en jente og komme.
Det er samme sak.
Nitten syttisyv var vilt.
På filmfestivalen i Cannes ble Pumping Iron en sensasjon.
Hundrevis av fotografer fulgte oss. Det var stående applaus.
Er jeg gift? Nei.
Hvordan det?
Ingen fikk mer oppmerksomhet det året enn oss.
Den store gutten dratt ut av det østerrikske baklandet.
Hans åpenhet og humor gjør ham til filmens stjerne.
…møter en reklamemanns drøm, Mr. Universe.
-Det er for mye for meg. -"For mye." Kan du gjøre dette?
Jeg hang med Andy Warhol, berømte artister,
på magasinforsider og talkshow.
Så kom Stay Hungry ut. Det var enda villere.
Golden Globe-utdelingen.
Jeg fikk en Golden Globe for Beste nykommer.
Det var tydelig at det neste ikke bare ble skuespill,
men hovedrollen i filmer.
Å bli stjerne.
Kan du gi meg lighteren?
Ofte følger folk bare med på suksess.
Men sannheten er
at utenom all suksessen jeg nøt, var det et slit.
Jeg gjorde filmen The Villain
med Kirk Douglas og Ann-Margret.
Vil du skrubbe ryggen min?
Må hente ved.
Da filmen kom ut, sa en av anmelderne
at hesten hadde bedre ansiktsuttrykk enn Schwarzenegger.
Jeg ble så frustrert.
Det var veldig vanskelig å finne en agent.
Alle sa det samme. "Vi kan ikke selge deg akkurat nå.
Dette er 70-tallet.
Det er Dustin Hoffman som er populær.
Al Pacino er in.
Det er små menn. Helt motsatt av deg."
Heldigvis trengte jeg ikke pengene.
Etter at Joe tok meg med til USA,
fortalte han at eiendom var det beste å investere i.
Jeg kjøpte min første bygård på 70-tallet, da det var stor inflasjon.
Jeg så med en gang potensialet.
Så begynte jeg å kjøpe kontorbygg på Main Street i Santa Monica.
Jeg ble millionær på 70-tallet, før jeg ble stor innen film.
Jeg trengte ikke ta drittroller, å være karakterskuespiller.
"Hva faen? Vil ikke være karakterskuespiller.
Jeg vil ha hovedrollen. Jeg vil være stjernen."
Bare fordi det er vanskeligheter eller hindre…
Jeg bryr meg ikke om hva som kreves. Jeg ender opp der til sist.
Jeg sa til meg selv: "Det de sier er hindre,
jeg skal gjøre dem til en fordel, ikke en byrde."
Chevy!
Går det bra?
Delvis direkte fra West Side Tennis Club igjen,
det er Robert F. Kennedy profftennisturnering.
Det er vondt.
Ethel Kennedy ringte
og sa: "Bobby Shriver nevnte deg
til Robert F. Kennedy-tennisturneringen. Du ville vært fantastisk.
Du har rett personlighet. Kommer du?"
Jeg sa: "Jeg har aldri holdt en tennisracket."
Jeg spurte agenten min om alt jeg gjorde.
Han sa: "Ringte Ethel Kennedy deg? Fy søren. Dra. Si ja."
Før tennisturneringen var det en stor fest.
Alle Kennedyene var der.
Eunice kom til meg og sa: "Hei, så godt å ha deg her.
Forresten, dette er datteren min, Maria Shriver."
Senere, da hun sa: "Datteren min er veldig glad i deg",
sa jeg: "Datteren din har fin rumpe. Det må jeg bare si."
Eunice sa takk.
Så gikk hun, og bare… "Hva faen?" Det var dumt. Vet ikke hvorfor jeg sa det.
Tidligere Mr. Olympia, Mr. Universe,
Arnold er frustrert nå,
river av seg skjorten, klar for å ta opp kampen igjen.
Da vi var på tennisturneringen, så jeg Maria kikke på meg hele tiden.
Etterpå kom hun og Caroline Kennedy bort og begynte å prate.
Maria sa: "Bli med oss til Hyannis Port i kveld."
Jeg sa: "Jeg må bare hente klærne mine på hotellet.
Jeg har bare tennisting."
"Er du gal? Vi går i shorts der oppe."
Den kvelden tok vi privatfly til Hyannis Port.
Jeg går på stranda med henne, og nå svømmer vi i havet.
Vi klatrer opp i båten, kjører rundt med den i bukten.
Det var helt vilt.
Det handlet om å teste meg.
Neste morgen, på søndag,
løper alle inn på rommet mitt og sier: "Er du klar? Vi skal i kirken!"
Jeg sa: "Hva mener dere? Jeg har ingen klær."
I kirken satt Rose Kennedy foran.
Du måtte pynte deg. Alle var stivpyntet, for Rose…
Jeg satt der i tennisshorts, tennissko og Bobby Shrivers skjorte.
Jeg har iallfall skjorte på.
Jeg forelsket meg i Maria. Ikke fordi hun var en Kennedy.
Hun hadde en utrolig personlighet. Jeg så den lille rebellen i henne.
Jeg ville flykte fra hjemmet mitt, fra Østerrike. Hun ville også flykte.
Så det var starten på Maria og meg.
Året etter fant jeg en agent som ville representere meg.
Jeg ga det du ga meg til advokaten, han ser på det…
Han sa: "Du har et intervju med Dino DeLaurentiis."
Han har laget 500 filmer. Han har fått Oscar og Golden Globe,
så han var en sværing.
Vi dro til kontoret hans. Det første jeg ser,
er en liten fyr bak et enormt skrivebord.
Han ble ikke høyere av å reise seg, og jeg innså at han var bitte liten.
Jeg sa: "Hvorfor trenger en liten fyr et så stort skrivebord?"
Han ble helt vill.
"Jeg kan ikke bruke deg, du har aksent."
"Morsomt," sa jeg. "Du har også aksent. Jeg forstår deg knapt."
"Få ham ut herfra."
Døren lukkes knapt. Agenten min skriker til meg.
"Se på dette, Arnold. Det var ett minutt og 40 sekunder.
Det var det raskeste møtet jeg har hatt i Hollywood.
Du måtte åpne munnen."
Senere det året kjøpte Ed Pressman rettighetene til Conan - Barbaren
og forelsket seg i meg etter Pumping Iron.
Han følte jeg hadde perfekt personlighet til å spille Conan.
Ed Pressman ba Dino De Laurentiis om å produsere filmen.
Dino sa: "Jeg kan ikke bruke ham. Han er nazist! Jeg liker ham ikke."
Ed Pressman visste ikke hva det handlet om.
Heldigvis, før de kastet meg ut av prosjektet,
ansatte de regissøren John Milius.
Han sier: "Dino liker deg ikke." Jeg sa: "Jeg vet det."
Han sier: "Ikke tenk på det, jeg fikser det."
John Milius var en tøff fyr.
Han går i møter med en ladet .45,
legger den på bordet når han snakker med sjefer.
Dino ville ikke ha noe med ham å gjøre. Han mente Milius var gal.
Milius sier: "Jeg gjør ikke filmen uten Arnold.
Han skal være Conan."
CONAN - BARBAREN
Filmingen var tøff. Milius var gal.
Han ville ha deg ute i kulden mens du frøs ræva av deg.
Filmens tema er lidelse. Han elsket det.
Jeg har lært å være hensynsløs.
Lenge etter at du er borte, bestemmer de om du var god eller ikke.
Jeg gjorde mine egne stunt. Ingen andre hadde en sånn kropp.
Så jeg måtte gjøre alt selv.
FJERNET SCENE FRA CONAN - BARBAREN
For pokker.
Det var bra første gang.
Så gjorde vi et nytt opptak. Et tredje, et fjerde.
Til sist blødde jeg på ordentlig.
Jeg var alltid fanatisk på forberedelser.
Samme hvor mange repetisjoner. Samme hva det krever.
Du går ikke uforberedt til settet.
Det er alt du trenger.
Vi møttes fem om morgenen og drev med samuraitrening,
grappling, slagsverd, så jeg fikk til og forsto bevegelsen.
Timevis med ridning, for jeg ville føle meg hjemme på hesten.
Så kom Dino De Laurentiis til settet.
Han kommer opp trappen.
Helt opp til meg. Han sier: "Schwarzenegger. Du er Conan."
Snudde seg… Ned igjen.
Jeg husker Milius løp bort til meg og ga meg en stor klem.
Han sa: "Ja! Han elsker deg!
Hørte du det?" Jeg sa: "Jeg er Conan, jeg vet det."
"Det beste komplimentet du kunne få. Du er Conan!
Du er karakteren."
En tidligere Mr. Universe bygget som en semitrailer
har hovedrollen i Conan - Barbaren.
-Hva handler den om? -Det er fantasy.
Et eventyr i en oppdiktet tid.
Arnold Schwarzenegger. Conan le Barbare.
Jeg dro til alle land for å promotere,
jeg ville vise at jeg var skuespilleren Arnold,
ikke kroppsbyggeren.
Det funket, jeg etablerte meg selv som internasjonal skuespiller.
Conan tjente inn 90 millioner dollar globalt.
Jeg hadde bevist for tvilerne at en utlending med aksent
og en kropp på 109 kilo, faktisk kan spille en hovedrolle
og selge globalt.
Så faen ta dem alle.
Jeg har hatt dette huset i mer enn 25 år.
Det er en kombinasjon av Østerrike og Amerika.
Det er den østerrikske varmen og den amerikanske størrelsen.
Stort! For stort er ikke stort nok.
Det er ideen.
Da jeg kom hit på 60- og 70-tallet, hadde USA problemer.
Manson-drapene og protestene mot krigen. Hippiene demonstrerte.
En immigrant som meg bryr seg ikke. Jeg skal til en skinnende by på en ås.
Ja, den har kanskje sine feil og fæle greier, men det ser ikke jeg.
Å dra og kunne gå fra en verden til en annen,
fra kroppsbygging til showbusiness og skuespill. Bare i USA.
Jeg forelsket meg i USA fordi jeg så en svart-hvitt-film på skolen.
Skyskrapere i New York. Golden Gate-broen.
Alt var gigantisk og stort,
og jeg ville være en del av det.
Jeg elsker denne amerikanske musikken, denne politikeren.
Alt var USA.
Jeg søkte om statsborgerskap.
Du må selvsagt bestå en prøve.
Jeg øvde til den. Jeg besto.
I 1983 ble jeg statsborger.
Jeg har ventet lenge på dagen hvor jeg endelig er amerikansk statsborger,
og jeg føler meg fantastisk.
Jeg følte virkelig at det var en stor gave å bli amerikaner.
Jeg er født i Østerrike, og jeg er veldig stolt av det,
men jeg er laget i USA.
Landet trenger en ny administrasjon for å gjøre USA stort igjen.
På 80-tallet kom folk seg etter problemene på 60- og 70-tallet.
Så ble Ronald Reagan valgt, og han tok ikke dritt fra noen.
USA kom tilbake.
Dere har ofret muskelkraften, tapperheten og den åndelige styrken
som bygget det største, frieste landet i verden.
USA var sterkt, og det påvirket filmene.
Plutselig hyllet folk actionfilmer.
Det var viktig å være muskuløs og se ut som en actionhelt.
Vi dro nytte av at Reagan ble valgt
og at folk sa: "USA kommer tilbake."
Når det gjelder Arnold, har han surfet på dette, rett inn i filmbransjen.
Jeg dro på en fest og møtte Mike Medavoy, en veldig kjent produsent.
Han sa: "Vi har en flott, actionfylt film
som heter Terminator.
Jeg var litt motvillig. Ikke nok en teit B-film.
Men manuset var så bra.
Han sa: "Vi har en rolle igjen å besette, og det er Reese."
Mike Medavoy fortalte at alle rollene var fylt.
"Jeg har ordnet alt."
O.J. Simpson og Arnold Schwarzenegger.
Jeg sa: "Hvem er hvem?" Navnene hørtes så feil ut for meg.
Jeg slapp ikke unna. Jeg måtte iallfall møte denne Schwarzenegger-fyren.
Jeg møter Arnold på Le Dome, en stor restaurant for avtaler.
Arnold har lest manuset, notert og begynner å prate.
Jeg sitter der og ser på ham. Det er som om lyden senkes.
Jeg ser hvordan lyset som reflekteres i vinduene
treffer ansiktet hans når døren åpnes.
Jeg tenker at han har pokker til ansikt.
Under samtalen ble det klart at ingen var sikre
på O.J. Simpson som Terminator,
for han kunne ikke selges som en drapsmaskin.
Ja.
Han prater om Terminator, ikke om Reese.
Jeg sa: "Samme hvem det blir, må han være helt ulik et menneske."
Hvordan han går på motorsykkelen. Måten han løper og reiser seg på.
Alt må være akkurat som en maskin.
Han sier: "Du kan spille Terminator.
Du forstår karakteren. Du er maskinen."
Jeg sa: "Jeg vil ikke spille skurker. Karakteren har bare 26 replikker."
Jeg kranglet med ham om det, og han sa rolig: "Tenk over det."
Jeg tenkte i tre dager, så ringte jeg ham tilbake
og sa: "Hver gang jeg leser det, ser jeg meg selv mer og mer
i rollen som Terminator."
Jeg sa jeg var med, og så forberedte vi oss.
Han forsto at det var dette han trengte
for å motvirke den enorme merkeverdien han hadde som "kroppen".
Det handlet ikke om kroppen. Det handlet om ansiktet.
Det var bare nok en jobb.
Jeg tenkte ikke at det var mye bedre enn andre manus jeg hadde lest.
Jeg var uvitende.
Budsjettet var veldig lavt, og alle var ganske nye.
Jeg hadde absolutt mine tvil.
Ifølge vår snobbete definisjon var Arnold en posør.
Kroppsbygger som latet som han var skuespiller.
Men fordi jeg var nysgjerrig, sto jeg på sidelinjen og så på Arnold.
Terminator er der ute.
Den kan ikke forhandles med.
Den hører ikke på fornuft.
Den føler ikke medynk, anger eller frykt.
Og den stopper aldri, noen gang,
før du er død.
Jeg kjøpte det.
Det fysiske og det stive og alt det han innlemmet.
"Dette kan funke."
I løpet av opptakene spilte vi en scene på en politistasjon.
Jeg er Sarah Connors venn. De sa hun er her. Kan jeg se henne?
Nei, hun avgir forklaring.
Replikken er: "I'll come back." Det var ikke ment som et stort øyeblikk.
Det skulle ved første blikk ikke være noe problem.
Jeg kommer tilbake.
Men han sa ikke: "I'll come back."
Jeg sa: "Bare si 'I'll be back'. Hold det enkelt."
Jeg sa: "Det høres morsomt ut når jeg sier det.
Det høres mye mer maskinaktig ut med 'I will be back'."
Han sier: "Er du forfatteren?" Jeg sier: "Nei."
Og han sier: "Ikke si hvordan jeg skal skrive."
Jeg sa: "Ok.
Jeg kommer tilbake."
"Å ja! Jeg fikk gåsehud. Fantastisk."
Jeg kommer tilbake.
Han hadde rett.
Det ble den mest siterte filmreplikken i filmens historie, tror jeg.
Det viser hvem som hadde rett, og hvem som tok feil.
FORHÅNDSVISNING
Alt jeg krever av en sånn film, er vellaget action
og noen å bry seg om. Den har begge deler.
Den har action og folk du bryr deg om. Og genial handling.
Da jeg gikk fra visningen, var jeg grundig underholdt.
At en film selger mange billetter, betyr ikke at kritikere liker den.
Så at Time Magazine,
kritikerne der, valgte den som en av ti toppfilmer,
var uhørt.
Selv Jim Cameron ble satt ut.
Plutselig var jeg i gang.
Men det var noe som manglet.
INNGANG TIL HOLIDAYLAND VELKOMMEN TIL HÅPET
Jeg trenger alltid en fiende.
Besøker du noen?
Nei.
I 1977 vant Arnold "Beste nykommer".
"Virkelig?"
80-tallet var en interessant periode, for den definitive "action-fyren"
var ikke skapt ennå.
Til da hadde action vært biljakt,
som Bullitt eller French Connection,
og en film om "intellekt" og antydninger og verbalt ditt og datt.
Med First Blood handlet det om action.
Du var avhengig av kroppen for å fortelle historien.
Det var ikke nødvendig med dialog.
Jeg så en mulighet, for ingen andre gjorde dette,
bortsett fra en fyr fra Østerrike…
…som ikke trenger å si stort.
Sly lå foran meg på 80-tallet, så jeg måtte ta ham igjen.
Hver gang han var med i en film, som Rambo II,
måtte jeg finne en måte å overgå det på.
Den nye filmen din, Commando, har selvsagt blitt sammenlignet med Rambo.
De kan ikke sammenlignes, for min foregår ikke i jungelen.
Og musklene? Hvordan er dine sammenlignet med Mr. Stallones?
Jeg vant titler. Jeg trenger ikke forsvare meg selv.
Arnold begynte å bli frempå.
Vi konkurrerte voldsomt, som Ali og Frazier,
eller store krigere på samme sti. Det var bare plass til én av oss.
Vi hadde totalt forskjellige måter å spille skuespill på.
Han var overlegen.
Han hadde alle svarene. Han hadde kroppen og styrken.
Det var karakteren hans.
Bank, bank.
Jeg prøvde å være en fyr som ikke var så talentfull.
Jeg måtte få bank hele tiden,
mens Arnold aldri ble skadet, og jeg sa: "Arnold,
du kunne sloss mot en drage og bare fått et plaster."
Vi var utrolig antagonistiske.
Jeg tror du trenger litt jern i kostholdet ditt.
Vi taklet ikke å være i samme rom. Folk måtte skille oss.
Vi konkurrerte om alt.
Din jævel.
Kroppen var muskuløs og oljet.
Hva er i veien?
Hvem er slemmest og tøffest?
Han sier: "Om Stallone dreper 15, skal jeg drepe 30."
Hvem bruker størst kniv?
Bli her.
Størst pistol?
Vi fortsatte eksponentielt og brukte kanoner.
Sly og jeg var i krig.
Han ville være nummer én.
Dessverre ble han det.
Uten Stallone ville jeg kanskje ikke vært så motivert på 80-tallet
til å lage de filmene jeg laget og jobbe så hardt som jeg gjorde.
Jeg er et konkurransemenneske. Jeg har vært det hele livet.
Da jeg var barn,
dro broren min til Graz for å gå på ungdomsskolen.
Man måtte gå 1,5 time til bussen, gjennom en skog.
Broren min var redd for mørket. Så det var veldig skummelt da han gikk hjem.
Så jeg måtte gå
og forsikre meg om at han ikke gråt på hjemveien.
Jeg ville bevise for foreldrene mine at jeg var den modigste av oss to.
Jeg ville at de skulle være stolte av meg og vise at ja, jeg kan klare det.
I 1985 tok jeg med Maria til Østerrike,
til Thal. Til hjemlandsbyen min.
Vi dro til Thalersee, innsjøen i landsbyen min.
Det betydde mye for meg
at hun fikk se hvor jeg kom fra og hvor alt startet.
Og jeg sa:
"Båtene er der ute. Jeg tar deg med på en liten båttur."
Da vi var midt på innsjøen, tok jeg frem ringen og fridde til henne.
Jeg fikk til overraskelsen.
Bryllupet sto i Hyannis Port,
i samme kirken hvor jeg først møtte Marias bestemor, Rose Kennedy.
Det var det største bryllupet jeg har vært i, minst 500 mennesker deltok.
Jeg kjente ti prosent.
Hvordan elsker jeg deg?
La meg telle måtene.
Jeg elsker deg
med pusten, smilene og tårene,
fra hele mitt liv.
-Jeg, Maria… -Jeg, Arnold…
-Tar deg, Arnold… -Tar deg, Maria…
I gode og dårlige tider, ved sykdom og god helse,
skal jeg elske…
-Og gjøre ære på deg… -Alle mine dager.
Hva nå?
Du kan kysse bruden.
Jeg tenkte alltid at jeg var verdens heldigste jævel.
Jeg er så heldig at jeg har flaks i filmbransjen
og i privatlivet.
Det er svært få som kan si at de lykkes i begge deler.
IKKE STOPPET AV GRAVIDITET
Og så, å bli far,
det var noe helt nytt.
Folk prater mye om det, men du forstår ikke hva de prater om.
Da Katherine ble født, var jeg der inne med tårer i øynene.
Jeg var så emosjonell over dette livet
som jeg hadde skapt med Maria.
Og du innser at det er en helt annen verden.
Det var helt utrolig hvor mye lykke det ga oss.
Og god motivasjon for å fortsette med karrieren.
Men nå må du tenke deg om.
Jeg har alltid likt å lese sitater og tenke: "Det er noe jeg kunne sagt."
Ted Turners "tidlig i seng, tidlig opp, jobb som faen og reklamer"
var et av de sitatene.
Første gang jeg møtte Arnold, var vi begge i Colorado og sto på ski.
Han kom ut av Snowmass Club. Han stoppet og pekte på meg.
"Du er han fra Ghostbusters."
Jeg sa: "Ja, det er min film." Han sa: "Jeg kan bli en ghostbuster."
Det var en smart måte å si at han kunne mer enn bare action.
Vi spiste middag, og han overrasket meg.
Han var veltalende, og intelligensen og humoren var tydelig.
Jeg sa: "En dag skal vi lage en film sammen."
Senere var Danny DeVito og jeg på en screening i Disney-studioet,
og det var noe med å se de to i løpet av en uke
som ga meg ideen om at de kunne være det perfekte paret i en film.
Plutselig ringte Ivan Reitman.
SKUESPILLER
Han sier: "Hva med deg og Arnold Schwarzenegger som brødre i Twins?"
Jeg sa: "Herregud, fantastisk idé."
Jeg var i New York med barna.
Jeg gikk ut av en bil foran et hotell, og jeg slet med veskene.
Jeg trodde dørvakten tok baggen.
Jeg snudde meg, og der sto Schwarzenegger.
"Yo, Danny." Og jeg sa: "Arnold, takk!"
Det var vårt første møte.
For at det skulle funke
måtte du tro på historiens sannhet, selv om det var absurd.
Har jeg en bror?
Ja.
Han ble sendt til et barnehjem i Los Angeles.
Å spille en mye mer naiv,
mye mer "ny i verden" karakter kunne være effektivt.
Han er nok akkurat som meg!
Vi skrev den sånn,
og en av jobbene mine som regissør er å utnytte alt du kan
og vise den dypere versjonen av Arnold.
Jeg ville ikke ha enlinjesreplikker.
Han tenkte at man leverte replikker på en fysisk måte.
Men store komikere underspiller så mye som mulig.
Jeg ba forfattere skrive for meg.
-Husker du at jeg lovet å drepe deg sist? -Ja, det gjorde du.
Jeg løy.
Replikkene jeg er kjent for, det er ikke sånn man prater i komedie.
Det var en av de interessante forandringene du måtte gjøre.
Det som funket, måtte du jobbe for å bli kvitt.
Det ble fulltreffer med en gang. Vi passet sammen.
Jeg heter Julius, og jeg er tvillingbroren din.
Åpenbart!
Jeg trodde jeg så i et speil!
Vi er ikke eneggede.
Og så gjør vi den "se i speilet"-greia.
Twins var den første filmen min som tjente inn mer enn 100 millioner dollar
i billettsalg.
BILLETTSALG INNENLANDS
INTERNASJONALT
GLOBALT
Alle har den filmen i hylla.
Bankkontoen min sier iallfall at alle har den filmen i hylla.
'TWINS' ER GLADE OG RIKE
Jeg møtte Arnold på en Halloween-fest.
Jeg vokste opp i en østerriksk familie, vi hadde ski til felles,
samt wienerschnitzel og lederhosen.
Han sa: "Jeg begynner å tjene mye penger. Jeg vil drive med mer enn eiendom.
Vil du hjelpe meg med å forvalte pengene?"
Ventetiden er over.
Planet Hollywood åpner i vår del av verden.
Innflytelsen hans fra midt på 80-tallet til 2000
var enorm.
Han var med på å starte sigar-boomen. Plutselig ble sigarer populære.
Han var verdens største filmstjerne. Han hadde alltid sigar.
De store klokkene. Ingen brukte det.
Hummere. Han var involvert i å utvikle den første kommersielle Hummeren.
Hele ideen med at USA fikk større biler, SUV-er og alt det der.
Det er en del av det. Det er merkevaren hans.
Jeg er en hingst. Jeg er tøff.
Jeg røyker sigar hvor enn jeg vil.
Jeg trenger ikke gjemme meg, som deg.
Der har du Schmäh.
Alt er pisspreik.
For å selge, må du ha Schmäh.
Eneste måten å oversette det på er "pisspreik".
I USA sier vi bare "pisspreik".
Når du markedsfører en film… "Pumpen er bedre enn å komme." Det er Schmäh.
Jeg har alltid likt store, kraftige militærkjøretøy.
Å kjøre rundt med en Hummer, så en tanks.
For å kjøre en sånn må du ha sigar, for det gjør det tøffere.
Det er bare Schmäh.
TERMINATOR 2: DOMMENS DAG
-Terminator 2. Han er tilbake. -Det stemmer.
Når du lager en oppfølger, kan du ikke bare ha samme historie.
I Terminator 1 var jeg en ond maskin som knuste alle som kom i min vei.
Og i den andre sier jeg: "Jeg sverger…"
Jeg skal ikke drepe noen.
Først var Arnold helt imot ideen.
Arnold og jeg skulle snakke om manuset.
Jeg setter meg. Jeg ser han ikke er sitt vanlige, glade jeg.
"Hva er galt? Du likte den ikke."
Han sier: "Jim.
Jeg dreper ikke noen."
Bli med om du vil leve.
"Nå er du den gode, beskytteren."
Han sa: "Ok. Greit. Kan jeg skyte dem i benet?"
Jeg sa: "Ja, gjør det. Funker det?"
Han sier: "Det er bra."
-Hva faen gjør du? -Han overlever.
Noen dager før oppstart sier Jim Cameron: "La oss spise middag sammen."
Linda kommer inn og tar av genseren, og jeg ser på armene hennes.
Årer på bicepsene, også tricepsene.
Alt var som en kroppsbygger, bare i miniatyr.
Jeg husker hvor stolt jeg var da jeg viste Arnold det.
Jeg sa: "Jeg kan ikke tro at den jævelen er mer definert enn meg."
Jeg fikk Arnold til å prate med skuespillerne.
Skuespillere deler som regel litt info om prosessen.
"Glem det," sier Arnold. Han så
at halve jobben var å opptre i filmen, og halve var å markedsføre den.
Du må være involvert.
Du må si: "Dette er grunnen til at du bør se filmen."
Samme om de andre sier nei fordi de er bortskjemte drittunger.
"Jeg er stjerne, jeg selger ikke filmer.
Du må selge filmen, jeg er kunstner." Pisspreik. Du må selge alt.
Samme hva du gjør, må du selge det.
Den tjente ikke 50 millioner dollar, som den første.
Den tjente over 200 millioner innenlands. Den mest innbringende filmen.
Arnold knuste konkurrentene.
Hvorfor spiller han en god kyborg?
Det vil komme en dag hvor han stiller til Californias senat,
og han ville ikke ødelegge ved å være slem som i 1984.
Det er en liten teori, men den er min.
Du hørte det her først.
Det finnes neppe noen som ikke vet hvem mannen bak skjermen er.
Han er verdens største kinostjerne.
I dag kom hans seneste film, Last Action Hero.
Gi Arnold Schwarzenegger en applaus.
Da Last Action Hero kom ut,
hadde jeg nådd toppen etter Terminator 2,
med årets mest suksessrike film.
Ikke bare i USA, men verden rundt.
Så da prøvde alle å ødelegge for meg.
Ikke alle liker Arnold Schwarzeneggers ville, nye film,
The Last Action Hero.
Noen av anmeldelsene har vært slemme.
Last Action Hero flyr uvanlig nær kalkunstatus.
Jeg klarer ikke uttrykke
hvor opprørt jeg var.
Det sårer deg. Det sårer følelsene dine. Det er flaut.
Du blir flau når du ser billettsalget.
Jeg ringte Arnold en lørdagsmorgen. Jeg hadde ikke lest nyhetene.
"Hvordan var premieresalget?"
Han sa: "Fryktelig."
Det hørtes ut som han lå i sengen og gråt.
Han tok det som et hardt slag mot merkevaren sin.
Jeg tror det rystet ham.
Jeg sa: "Hva skal du gjøre?"
Han sier: "Jeg skal være for meg selv."
Det er eneste gang jeg har hørt ham være trist.
Jeg ville ikke møte noen på en uke, men du fortsetter.
Svigermoren min sa alltid: "La oss bare gå videre.
Kom igjen. Beveg deg." Det er et flott budskap.
Etter at Last Action Hero kom ut, ringte Bobby Shriver meg.
"Du burde se La Totale." En fransk film ingen så.
Veldig underholdene, godt laget. Konseptet var så forfriskende og nytt.
Jeg ringte Jim Cameron og sa: "Jim. Du må se denne filmen."
Arnold kommer med et prosjekt han tror på. Det hadde han ikke gjort før.
Vi kunne ha det gøy med komedie. Arnold hadde gjort det før og var morsom.
Det ville bli en god actionfilm.
Han sa: "La oss gjøre det stort." Og jeg sa: "Ja, la oss gjøre det stort."
Kan jeg få se invitasjonen?
Ja, her er den.
Telefonen på soverommet ringte.
Jeg hørte…
"Hei, det er James Cameron.
Jeg har skrevet en film til deg og Arnold Schwarzenegger."
Rørleggeren ringte. Han må grave under betongen.
Det vil koste $ 600.
Det går bra.
Nei, det er utpressing.
Så hva sa du?
Jeg lå med ham, og han trakk fra $ 100.
Bra tenkt. Ha det, kjære.
Arnold er utrolig generøs med crewet og rollebesetningen.
Døren hans er åpen hele dagen.
Maria var der. Barna var der.
Det var flott.
I den opptredenen var jeg så fri som aldri før i livet.
Kom igjen.
Og så er filmen ferdig.
Og telefonen ringte.
Det var Jim Cameron, og han sa: "Jeg gikk til Arnold
og spurte ham
om jeg kunne ha navnet ditt over filmens tittel."
Så mye penger blir brukt på advokater og agenter for kredittekst.
Det er svære greier.
Med alt overmotet og egoet hans,
og alt som har skapt ham,
hadde han gunst nok til å gi meg litt plass.
Det var et rørende øyeblikk for meg, og den filmen forandret livet mitt.
Som en fugl føniks fra asken til Last Action Hero
er Arnold tilbake, sterkere enn noen gang.
True Lies er ekte gull. Den havnet på førsteplass.
Jeg var tilbake igjen.
"Når Arnold sier han er tilbake, er han tilbake."
"JEG KOMMER TILBAKE"
Så kom vi ut med Junior, som Ivan Reitman regisserte.
Det var en suksess.
Jeg skal også bli mamma.
Neste film, Eraser, tjente inn over 100 millioner dollar.
Hva drepte dinosaurene?
Istiden!
Så var det Batman and Robin. Alt var finfint.
Det er et skuespill. Livet er et skuespill.
Du må takle både fiaskoer og suksesser,
og sånn er det bare.
Hei, hør her. Hva gjør du i ettermiddag?
Kom til meg. Mamma lager god apfelstrudel.
Ok, ingen eplestrudel.
Da broren min og faren min døde, var jeg den eneste igjen i familien.
Jeg måtte skifte gir og tenke mer på moren min.
I 1974 bodde hun hos meg i noen uker, og hun elsket det.
Og jeg begynte å sette mer pris på moren min,
jeg hang med henne og hadde det gøy. Hun var på alle filmsett.
Hun tok bilder på settet.
Hun lagde fotoalbum, tok det med hjem til Østerrike
og viste det til vennene sine. Veldig stolt av meg.
I Østerrike er det to ting du aldri snakker om.
Om økonomien din, ikke med noen,
og om helseproblemene dine.
PAPPA
I 1997, etter at jeg var ferdig med Batman and Robin,
bodde moren min hos oss.
Hun sto opp, og Maria sa: "Arnold er på sykehuset.
Han hjerteopereres."
Og moren min sa: "Hva?"
Etter at jeg våknet fra operasjonen, satt legen i sengen og holdt meg i hånden.
Han sier: "Arnold, beklager.
Det funket ikke.
En av klaffene sprakk, og du begynte å få ansamling av blod i lungene.
Vi må operere på nytt med det samme."
De forberedte meg til operasjon nummer to.
Jeg sa til meg selv: "Hva faen foregår?
Ingen har gitt meg narkose, og fyren står der med kniven."
Legen sa: "Vi vil vente til siste sekund. Jeg vil ikke miste deg."
"Hva?" tenkte jeg.
Så ga de meg narkose, og jeg sovnet.
Det var litt på hengende håret.
Seksten timer senere våknet jeg igjen. Operasjonen var vellykket.
BLI FRISK, PAPPA
Mor kom til sykehuset og kjeftet for at jeg ikke hadde sagt noe.
"Hvordan kunne du? Jeg er moren din.
Du skal kunne fortelle meg alt." Det var bare for mye for henne.
Et år senere fikk jeg en telefon
om at moren min hadde besøkt far på kirkegården,
og der, på graven, døde hun.
Ja, så…
Moren min døde av samme klaffeproblem som jeg hadde.
Hun nektet operasjon.
Hun sa alltid: "Om Gud vil ha meg, kan han få meg."
Jeg følte med en gang på: "Hva nå?"
Det var så dypt inni meg at jeg aldri tenkte på det,
at jeg kanskje fortsatt prøvde å få anerkjennelse av mor.
Hvem gjør jeg dette for nå?
Gratulerer med dagen
Jeg vil takke alle for at dere har kommet i kveld.
Litt av et år for oss. Trenger ikke gå inn på det,
men jeg møtte Arnold to uker etter at han fylte 30.
Om to uker har vi vært sammen i 20 år, og…
Det er en bragd.
Tro dere meg.
Etter operasjonen jobbet jeg ikke på et år.
Studioer ringte agenten min og sa:
"Jeg tror vi utsetter filmen." Eller: "Jeg tror vi må revurdere ditt og datt."
Det ble gjort endringer, og plutselig begynte jeg å miste filmer.
Her er actionstjernen.
Fyren som ikke kan drepes på skjermen, døde nesten.
Jeg var bekymret for at karrieren ville få en bråstopp.
Jeg visste at med den første filmen jeg gjorde,
ville forsikringsselskapet sitte på settet og følge med på alle opptak
for å se om det var forskjell
på innsatsen etter hjertekirurgien kontra hvordan det var.
Vær så snill, Gud.
Hjelp meg.
Gi meg styrke.
Og da sa jeg: "Ok. Dette er en ny dag.
La oss gå videre."
Action!
Vil du ha utilsiktet skade? Her.
Det var en tid da jeg var verdens største filmstjerne.
Jeg kunne gå inn på Sony,
Warner Brothers, Universal Studios, Disney, hvor enn,
og de ville tilby meg en film.
Men det var ikke det jeg så etter. Jeg så etter en ny utfordring.
Som med kroppsbygging, har jeg gjort alt jeg kunne.
Det var ingenting å erobre. Det var det samme om og om igjen.
La oss gjøre noe annerledes. Noe mer spennende.
Da jeg traff Maria
og ble eksponert for alle samtalene i Hyannis Port,
den evige praten om politikk og de forskjellige sakene,
ble jeg fascinert.
Og også ideen om å tjene folk.
Eunice, Marias mor, introduserte meg til Special Olympics,
og jeg elsket det.
Og president Bush utnevnte meg
til formann for Presidentens råd for trening og sport.
Jeg innså hvor morsomt det var.
Ok! Ja!
Jeg var gladere enn på filmsettet.
Jeg tjente alle pengene mine takket være USA.
Så hvorfor ikke slutte med det og gi noe tilbake?
I løpet av noen år begynte en ny visjon å ta form.
Politikk interesserer meg veldig.
Mange sier at før eller senere, etter filmkarrieren, kan jeg gå til politikken.
-Politikeren Schwarzenegger? -Ja, akkurat.
Når vi ser mot fremtiden, hvorfor hører jeg
at du skal til politikken?
Mine damer og herrer, Arnold Schwarzenegger!
Jeg innså at han ikke hadde noen grenser.
Mye historie gir mening ved å ha vært venn med Arnold i 40 år.
Du kan se at han hele livet var på vei mot noe som var så mye større.
Jeg tror politikk var skjebnen hans.
Alt annet var oppvarming.
Han forsto at det politiske systemet er boksen,
og han sprengte boksen.
Vi er her, mine damer og herrer, for å rydde opp.
Ser du denne toppen? Jeg må bestige den.
Samme hva det krever, går jeg for det.
Tekst: Ida Aalborg