𝄇 Downloaded From BollyFlix 𝄇
PŮVODNÍ ANIME SERIÁL NETFLIX
Takže s ním chcete zápasit, pane?
Proč myslíte, že bych chtěl zápasit?
O vaší síle nikdo nepochybuje.
Ale to, co Baki tenkrát udělal, jak vyšel ven hlavní branou.
Mělo to na vězně velký vliv.
Ta malá vycházka?
Nechtěl jsem to říkat, ale…
Řekněte to.
Když vyšel ven Baki, bylo to jiné než vy a Guevaru.
Když jdete ven vy nebo Guevaru, je to díky vaší pozici.
S Bakim je to jiné.
Naznačujete, že síla toho chlapce je čistší?
Ale ne. To neříkám.
Jsou to jen takové povídačky.
Mám jim to předvést? Ukázat, jak se chodí ven hlavní branou?
Proto jsem nechtěl nic říkat!
Kdybyste se o to pokusil, nezastaví vás ani mariňáci!
Dostalo se ke mně, že prezident má docela rád bojová umění.
Pošlete mu pozvánku. A vydejte tiskovou zprávu.
Naše vlastní Arizonská státní věznice.
Uspořádá velkolepý zápas bojových umění a bude ho vysílat světu!
Aha.
Biscuit Oliva, legenda, nejsilnější muž v Americe.
Vyzve Bakiho Hanmu, nejsilnějšího chlapce v dějinách.
Ho ho ho!
Prodáme práva kabelové televizi.
A budeme to vysílat po celé Americe!
Výborně!
Bude to mít daleko větší ekonomický dopad než když vězni kopou cesty.
Výborně!
Závidím ti.
A co?
Měla jsi krásu, za kterou se všichni ve městě otáčeli.
Pak jsi onemocněla.
A po nespočtu nejrůznějších léků teď vypadáš takhle.
Ztratila jsi svoji krásu. Tu největší životní radost každé ženy.
Ale podívej se na sebe.
Jsi nezlomná.
Jsi stejně povýšená jako tenkrát.
Stejně bezprostřední jako tenkrát.
Stejně důstojná jako tenkrát.
Žiješ s hlavou vztyčenou, bez jediné změny.
Jsem jen nestoudná.
- Asi by sis… - Pojď sem.
…zachovala důstojnost, i kdyby na tebe celý svět zanevřel.
Jen pojď sem!
Myslím, že na to nemám právo.
To necháš dámu opakovat se potřetí?
Drahoušku, i já se sotva držím
Dám ti, co chceš.
Za dva týdny.
Celá Amerika bude znát tvé jméno.
Ty to prostě nechápeš, pane Spoutaný.
Začínáš být senilní, Spoutaný?
Takže ty si myslíš, že jsem spoutaný?
Já chci jen bojovat s tebou.
Na to nepotřebuju dva týdny.
Co máš na mysli?
Myslím tohle.
Jestli se jeden z nás pohne, tak se to stane, ať chceš nebo ne.
Já hned začnu.
Chceš bojovat hned tady?
Nejsi opravdový bojovník.
Je to jen souboj mezi mnou a tebou.
Proč se někdo musí dívat?
Copak ty to nechápeš?
Máš oba palce spoutané k sobě.
V tom stavu bys se mnou chtěl bojovat?
To já jsem ten souboj vyprovokoval. Navíc…
Nejsem tak svázaný jako ty.
Tak v tvých očích vypadám?
Jo, žalostně svázaný.
O tom nemluvím.
Ptám se, jestli vypadám jako někdo, koho dokážeš porazit bez rukou?
Už je to jasné, pane?
Teď není čas zabývat se tím, jak vypadáš.
Omlouvám se. Už to chápu.
Jé, šéfe!
Mýlil jsem se.
Zápas už začal.
Ty jsi rozhodně Zlobrův syn.
Boj bereš tak vážně.
Mýlil jsem se.
Je to, jak říkáš. Nebyl jsem opravdový bojovník.
Odpusť mi.
Promiň za zdržení.
Tak teď, když už jsi konečně vzhůru.
Takhle bojovat nemůžu.
Aha, takže jsi méně omezený.
To ale stačit nebude.
Sklapni.
Chápu.
Krev se dostává do rukou s pomocí vnitřních tepen.
A vrací se zpět pomocí vnějších žil.
Proto se dává něco do podpaží, když má člověk zranění na ruce.
K zastavení krvácení pomocí zablokování vnitřních tepen.
S tak rozvinutými zádovými svaly, jako máš ty, Baki.
To je možné tepny zablokovat jen tak, bez ničeho v podpaží.
Jen zatnutím podpaží zablokuješ průtok krve tepnami.
A krev jednoduše odteče z rukou pryč.
Bez krve se paže a prsty postupně ztenčují, až…
Omlouvám se za čekání.
Co?
Jsi znalý.
Teď jsme oba volní.
Ty a já. Oba.
Leží mezi námi rozbitá zeď, ale…
Správně.
Už jsme ve svém prostoru.
Tvrdý.
Jo, to je ono.
Vážně dobré, Baki.
Vzhledem k omezujícím okolnostem to byla skvělá rána na tělo.
Je pozoruhodné, že jsi do toho dokázal dát takovou váhu.
Těším se na to.
Co tohle, Baki? Proč nejdeš sem?
Američan Rich Cox, 33 let. Odsouzen na 18 let.
Byl zaseknutý ve zdi.
Ne, Baki.
A potom…
Násilím ho protáhl skrz.
A co bylo s tou stěnou?
Nic. Žádná už nebyla.
Stala se z toho jen jedna místnost.
A pak mi Šéf řekl:
Z cesty, Coxi.
To se vsaďte, že jsem uhnul. Protože co přišlo pak, bylo úžasné.
Chytl ho za nohu a za ruku, asi takhle.
A hodil ho pak na zem?
Ne, nehodil.
Takhle, chápete?
Mával s ním jako s ručníkem!
Tohle dělal s člověkem! Mával s ním!
Ani nevím, kolikrát to udělal. Muselo to být deprimující.
Myslím, že to bylo víc, než jen rozdíl ve fyzické síle.
A potom? Pustil ho. Protože pro šéfa to byl jen ručník.
A co bylo potom? Nevím.
A proč to nevím?
Šel do vedlejší cely. Nebo spíš mnohem dál!
Druhý svědek. Američan Edward Bacara. Starý 29 let. Odsouzen na osm let.
Říkají mu Nespoutaný. Myslel jsem, že jde o autoritu.
Však víte, pravidla, zákony.
Že nebyl ničím z toho vázán.
To byste si taky mysleli, ne? Samo o sobě je to úžasné.
Ale o to nejde. Není to nic tak abstraktního.
Znamená to, že není místnost, která by ho mohla zadržet.
Myslím tím, že prošel zdmi tří samotek.
Vlastně čtyřmi. A pak ještě zbořil ocelové dveře.
Není nic, co by takového chlapa mohlo zadržet.
Já vám řeknu, co se stalo dál.
Američan Bob McCarthy. Dvacet sedm let. Vězeňský dozorce.
Takže. Čekal, až se zvedne.
Jeho pohled byl překvapivě klidný, jako by to nebylo uprostřed boje.
A pak se to stalo.
Zrovna když vstával, Baki předvedl kop na holeň.
Bylo obdivuhodné, že Baki útočil. Vždyť ho hodil na beton ze třetího patra.
Pan Oliva ho ale snadno chytil.
Je tak rychlý, i s takovým tělem.
Baki ho kopal svoji druhou nohou.
Ale pan Oliva byl jako olympijský běžec s pochodní.
Úplně klidně nám ukázal…
ať se trochu vzdálíme.
Nevěřil jsem vlastním uším.
Nikdy jsem neslyšel takový zvuk.
Baki Hanma byl zaražený do země. Jako hřebík.
Když jsme to později měřili, tak ta díra byla 30 centimetrů hluboká.
A co si Oliva myslel?
Nevím. Těžko říct. I pro nás je to muž mnoha záhad.
Zalapal jsem po dechu.
I když se zrovna otočil tváří nahoru, zvládal se pohybovat bez pomoci.
Jé.
To je krása.
Plná síla nejsilnějšího muže, Biscuita Olivy.
Ten pocit, to sladké brnění.
Je to stejné jako před pěti lety.
Stejný pocit jsem měl v souboji s otcem, Judžirem Hanmou.
Nepředstavitelný rozdíl ve schopnostech.
Jaká nostalgie.
A je to tady. Už to začíná.
Cože? Já se roztékám?
Zkapalňuju se.
Jsem mazlavý.
Pak docela řídký.
Jako voda.
Ne, ještě řidší.
Řidší než voda. Rozpínám se.
Až naplním celý tento prostor.
Přesně tak! Baki vyskočil zpátky.
Ne, nebyl to skok. Nebylo to nic tak jednoduchého.
Poznal jsem, že něco se změnilo.
Podle podlahy.
Ten beton, na kterém ležel. Přesněji místo, kde měl záda
Skvrna od potu, kterou tam Baki zanechal, vypadala jako obličej.
Slyšel jsem ty legendy, ale tohle bylo poprvé, kdy jsem to viděl.
Existuje to jen v japonském bojovém umění.
A nakonec to bylo zavrženo. Úderové posilování.
Jen tímto cvičením docílíte podobnosti s obličejem ďábla.
Jak tam Baki stál, stalo se ale ještě něco úžasnějšího.
Připomněl mi jednoho muže.
Toho nejzručnějšího šermíře na světě.
Toho, kterého všichni znají. Mijamota Musašiho.
Kolují zvěsti o úžasných Musašiho pohybových schopnostech.
Prý by předčil i dnešní olympijské sportovce.
Tak výjimečný to byl bojovník.
Ale Baki Hanma, osmnáctiletý dorostenec, mi ho připomněl.
Co mělo následovat?
Jdeš pozdě, Baki.
Starší bys neměl nechávat čekat.
Vypadáš dobře.
Začneme?
Nemohl jsem se ubránit očekávání.
Jako v jednom japonském filmu.
Osud ve vteřině rozhodl. Tak nesportovní vyústění.
Pan Oliva si byl výzvy toho mladíka plně vědom.
Nádhera, Baki.
Vypadá to, že jsem na něco kápl.
Víš, že na laciné triky si nepotrpím.
Už jdu!
Přísahám bohu.
Ani jsem v ten moment nemrknul.
Myslím, že pan Oliva šel dopředu.
Vypadalo to, že jeho váha se mírně přesunula dopředu.
A pak, jako kdyby si to rozmyslel, nečekaně spadl na zem.
Byla to pro nás Zápaďáky tak vysoká úroveň boje, že jsme ji neuměli sledovat.
Ale měli jsme štěstí.
Měli jsme něco, co se taky dívalo.
Připraveni? Zapnu časomíru.
Ani jeden se ještě nepohnul.
Teď se Baki začne pohybovat. Oliva zatím stojí.
Zásah!
Další záběry ukazují, že Oliva byl v tento moment už mimo.
V tento moment jsme to postřehli našima očima.
Tohle je jen vteřinu po startu.
Oliva…
Ani se nebránil.
- Přesně tak. - Přesně tak? Ale no tak.
Tak mi řekni, proč se nebránil?
Protože pan Oliva nebyl při vědomí.
To je vtip? Chceš říct, že ztratil vědomí?
Na videu je vidět, jak tam stojí. Připravený k boji.
Ano, to je pravda. Ale…
Přesně jak jsem myslel.
Ten usmrkánek nám nějak rychle vyrostl.
Od Hanmy jsem ani nic jiného nečekal.
Správně jsem čekal velké věci.
Tor Nørretranders napsal jednu knihu.
Jmenuje se Iluze uživatele: Zmenšení vědomí
Nørretranders v té knize píše tohle.
Vědomí je zpožděno o půl sekundy.
Třeba když se chce člověk pohnout.
Signál je vyslán do mozku o půl sekundy dříve.
Nebo když na tebe letí nůž.
Signál je vyslán!
Ale vědomí přichází až za půl sekundy.
Mozek pak řekne: „Nebezpečí! Pohni se!“
A dojde k reakci.
Jinými slovy, tu půlsekundu jsme v nevědomí.
Než si uvědomíme, že byl vyslán signál.
V ten moment se může stát cokoli.
Nejmenší moment. A tys ho ovládl.
Všechny ty těžké situace, ze kterých jsi unikl.
Nemožnost v běžném životě si oddechnout.
A pak krev Hanmů, co ti koluje v žilách.
Všechny tyto věci ti darovaly tu půlsekundu.
Vzácný způsob myšlení, v moderním sportu nemožný.
Existuje jen v japonském bojovém umění. Je to opravdu dar z nebes.
Ale já ho nepotřebuju.
Protože já… mám tohle!
Co to je?
Překlad titulků: Ondřej Zacha
𝄇 Downloaded From BollyFlix 𝄇