𝄇 Downloaded From BollyFlix 𝄇
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ ANIMESOROZATA
Meg akar vele küzdeni, igaz, uram?
Miből gondolja, hogy ezt szeretném?
Senki sem kételkedik az ön erejében,
de amit Baki csinált tegnap, hogy kisétált a főkapuhoz,
az óriási hatást gyakorolt a rabokra.
Egy kis séta?
Nem akarom kimondani, de…
Mondja ki!
Az, hogy Baki kimegy, más, mint magánál vagy Guevarunál.
Ha maguk mennek ki, az az erejüknek és a pozíciójuknak köszönhető.
Hanma Baki esetén azonban…
Arra céloz, hogy a kölyök ereje sokkal nyersebb?
Jaj, nem! Nem ezt mondom.
Csak hát ezt pletykálják.
Mutassam meg nekik?
Hogy milyen egy séta a főkapuhoz?
Épp ezért nem akartam elmondani.
Még a tengerészgyalogosok sem tudnák megállítani magát, ha megpróbálná.
Úgy hallottam, az elnök nagy rajongója a harcművészeteknek.
Hívja meg ide!
Adjon ki sajtóközleményt!
A mi Arizona Állami Börtönünk
nagyszabású sporteseményt szervez, melyet az egész világon sugároznak majd.
Értem.
A legendás Biscuit Oliva, Amerika legerősebb embere
megküzd Hanma Bakival, a történelem legerősebb fiújával.
Húha!
Eladjuk a vetítési jogokat a kábeltévéknek,
és egész Amerikában nézhető lesz.
Csodálatos!
Sokkal több pénzt hoz majd be,
mint az, hogy a rabok utakat építenek.
Csodálatos!
Irigykedem.
Kire?
Régen olyan szép voltál, hogy mindenki utánad fordult a városban.
Aztán megbetegedtél, és a számtalan kezelés után
olyan lettél, mint most.
Elvesztetted a szépségedet, ami a legnagyobb öröm egy nő életében.
De nézz magadra!
Megingathatatlan vagy.
Ugyanolyan arrogáns, mint régen.
Ugyanolyan gátlástalan, mint régen.
Ugyanolyan méltóságteljes, mint régen.
Büszkén élsz, semmi sem változott.
Csak pimasz vagyok.
Valószínűleg…
Gyere ide!
…akkor is méltóságteljes maradnál, ha az egész világ magára hagyna.
Gyere már ide!
Nem hiszem, hogy lenne jogom…
Harmadszor is el kell mondanom?
Drágám, még én is alig bírom erővel.
Megkapod, amit akarsz.
Két hét múlva.
Egész Amerika megismeri a neved.
Nem érted, Mr. Fékezett?
Kezdesz szenilis lenni, Fékezett?
Azt hiszed, valami féken tart engem?
Én csak meg akarok küzdeni veled.
Nincs szükségem hozzá két hétre.
Hogy érted?
Így értem.
Vagy te teszed meg az első lépést, vagy én. Aztán tetszik vagy sem,
azonnal kezdetét veszi a dolog.
Itt akarsz hozzákezdeni?
Nem vagy igazi harcos.
Ez a küzdelem csak kettőnk ügye.
Miért kellene bárki másnak látnia?
Nem érted?
Most a két hüvelykujjad össze van bilincselve.
Ebben az állapotban akarsz velem megküzdeni?
Én kezdeményezem a harcot. Ráadásul…
közel sem vagyok úgy leláncolva, mint te.
Ezt gondolod rólam?
Igen, szánalmasan rabláncon élsz.
Nem erre céloztam.
Azt kérdeztem, hogy szerinted kezek nélkül is le tudsz győzni?
Hát nem érted?
Most nem a külső miatt kell aggódni.
Sajnálom! Most már mindent tudok.
Főnök!
Tévedtem.
A mérkőzés most kezdődik.
Te tényleg Ogre fia vagy.
Égsz a vágytól, hogy küzdhess.
Tévedtem.
Úgy van, ahogy mondtad.
Nem voltam igazi harcos.
Bocsáss meg nekem!
Bocs, hogy megvárattalak.
Most, hogy végre észhez tértél,
így nem küzdhetek meg veled.
Így kevésbé vagy akadályoztatva,
de ez még nem lesz elég.
Jaj, fogd már be!
Értem.
A vér a külső artériákban érkezik a karjaidba,
és a belső vénákon keresztül jut vissza a törzsedbe.
Ezért kell kézsérülésnél a hónunk alá fogni valamit,
hogy a külső artériák elszorításával elálljon a vérzés.
Olyan hátizmokkal, mint a tieid, Baki,
anélkül is elszorítható az artéria, hogy valamit a hónunk alá fognánk.
A hónaljad összeszorításával elvágod az artériákba áramló vér útját.
A karjaidban lévő vér kiáramlik.
Vér nélkül a karjaid és az ujjaid vékonyabbá válnak, mígnem…
Bocs, hogy megvárattalak.
Tájékozott vagy.
Mindketten szabadok vagyunk.
Te is és én is.
Egy összetört fal van közöttünk, de…
Igazad van.
Már közel vagyunk egymáshoz.
Erőteljes.
Ja, ez nem rossz.
Ez nem rossz, Baki.
Egy ilyen korlátozott képességű testhez nagyszerű ütés volt.
Figyelemre méltó, hogy ekkora erőt tudtál beleadni.
Nagyon várom a harcot.
Hogy legyen?
Gyere át hozzám!
Richard Cox. Harminchárom éves. Amerikai.
Tizennyolc évre ítélték.
A falhoz tapadt.
Nem, Baki tapadt a falhoz.
Aztán…
Keresztülhúzta rajta.
Hogy mi történt a fallal?
A fal eltűnt.
A két cella eggyé vált.
De utána az úr azt mondta…
El az útból, Cox!
Azonnal félrehúzódtam.
Azután hihetetlen dolog történt.
Így voltak a kezei és a lábai.
Hogy a földhöz vágta-e?
Nem.
Ezt csinálta vele, érti?
Lengette.
Mint egy törölközőt.
Ezt csinálta egy emberrel. Lengette!
Nem tudom, hányszor csinálhatta.
Rémes lehetett.
Egyértelműen eltért az erejük.
Utána meg?
Eleresztette. A főnök számára ő csak egy törölköző.
Azután? Fogalmam sincs.
Hogy miért?
Átment a szomszéd cellába.
Vagyis inkább sokkal messzebbre.
A második szemtanú. Edward Bacara. Amerikai.
Huszonkilenc éves. Nyolc évre ítélték el.
Féktelen a beceneve,
de azt hittem, a hatóságok miatt.
Tudja, szabályok, törvények.
Hogy ezek egyike sem fékezheti meg.
Maga is ezt hinné, nem?
Ez már önmagában is lenyűgöző.
De nem ezt jelenti. Nem ilyen elvont jelentése van.
Aki a saját szemével látja, az tudja.
Arra utal, hogy egyetlen cella sem tarthatja őt vissza.
Csak úgy átsétál három cella falán…
Mármint négyén. Aztán összetör egy acélajtót.
Egy ilyen fickót nem lehet megfékezni.
Hadd mondjam el, mi történt utána!
Bob McCarthy. Huszonhét éves. Amerikai. Börtönőr.
Oliva várta, hogy Baki felkeljen.
A tekintete meglepően nyugodt volt,
mintha nem épp egy küzdelem közben lenne.
Ekkor történt a dolog.
Miközben felkelt, Baki vádlin rúgta.
Miután három emelet magasból ledobták a betonra,
csoda volt, hogy vissza tudott támadni, de…
Mr. Oliva könnyedén megragadta.
Nagyon gyors, még ezzel a testtel is.
Baki a másik lábával folyamatosan rugdosta.
De Mr. Oliva olyan volt, mint egy olimpiai fáklyavivő.
Szenvtelenül jelezte nekünk,
hogy „hátrébb”.
Nem hittem a saját fülemnek.
Sosem hallottam még ilyen hangot.
Hanma Bakit úgy benyomta a földbe, mint valami bélyeget.
Mikor később megmértük, a mélyedés 30 cm mély volt.
Hogy mi járhatott a fejében?
Nem tudom. Nehéz megmondani.
Ő még számunkra is hatalmas rejtély.
Levegő után kapkodtam.
Habár csak annyit csinált, hogy átfordult a hátára,
képes volt magától megmozdulni.
Ez jó érzés.
A legerősebb ember, Biscuit Oliva teljes ereje.
Ez az érzés, ez az édes csiklandozás…
ugyanaz, mint öt évvel ezelőtt.
Amit aközben éreztem, hogy apámmal, Hanma Yujiróval harcoltam.
A mérhetetlen képességkülönbséget.
Milyen nosztalgikus.
Ez az.
Kezdődik is.
Micsoda? Elolvadok?
Folyékonnyá válok.
Nyúlóssá.
Aztán szétfolyok.
Mint a víz.
Nem, az annál is lágyabb.
Lágyabb vagyok, mint a terjedő víz,
és az egész helyet ellepem.
Így van! Baki felugrott.
Nem, ez nem is ugrás volt.
Hanem valami attól bonyolultabb.
Az első figyelmeztető jel
a padló volt.
A beton, amin feküdt, azaz az a része, ahol a háta hozzáért.
Baki izzadságának a nyoma egy arcot formázott.
Hallottam róla legendákat, de először láttam a saját szememmel.
Csak a japán harcművészetekben van ilyen.
És féltve őrzik is a titkát. Ez az ütőizom edzés.
Az ördög arcának a megjelenése, ami csak ezzel az edzéssel érhető el.
És ami még bámulatosabb, hogy ahogy ott állt,
Baki egy másik férfira emlékeztetett,
a világ legképzettebb kardforgatójára,
akiről mindenki hallott, Miyamoto Musashira.
Állítólag Miyamoto Musashi testi ereje
még napjaink aranyérmes sportolóiét is meghaladja.
Egy ilyen kivételes harcművész,
és Hanma Baki, egy 18 éves fiú mégis őt juttatja eszembe.
Most mi lesz?
Késtél, Baki.
Nem szabadna megváratnod az idősebbet.
Jól nézel ki.
Kezdhetjük?
Alig vártam, hogy megküzdjenek.
Láttam egyszer ilyet egy japán filmben.
Egy pillanat alatt eldőlt az egész. Sportszerűtlen végkifejlet.
Mr. Oliva tisztában volt a fiúban lezajlott változással.
Ez gyönyörű, Baki.
Úgy tűnik, bekapcsoltam benned valamit.
Olcsó trükkökkel nem hatsz meg engem.
Most én jövök.
Istenre esküszöm,
hogy nem pislogtam abban a pillanatban.
Azt hiszem, Mr. Oliva előre mozdult.
De olyan keveset, hogy úgy tűnt, mintha csak a súlya húzta volna el.
Aztán mintha meggondolta volna magát, rejtélyes módon a földbe csapódott.
Nekünk, nyugatiaknak,
ez csak egy rangos küzdelem volt, követni sem tudtuk.
De szerencsénk volt.
Volt, aminek sikerült követnie.
Készen áll? indítom az órát.
Itt még meg sem mozdultak.
Itt Baki megmozdul, Oliva még mozdulatlan.
Egy ütés.
A képeken látszik, hogy Oliva már itt elájult.
A szemünk itt fogta fel a dolgot.
Egy másodperc telt el a kezdete óta.
Oliva…
Ellen sem állt.
Így van.
„Így van”, csak ennyit mond? Ne már!
Magyarázza meg! Miért nem állt ellen?
Azért, mert Mr. Oliva nem volt magánál.
Ez valami vicc?
Azt mondja, hogy elájult?
A videón az látszik, hogy ott áll.
Harcra készen.
Igen, ez igaz. De…
Ahogy gondoltam.
A szemtelen kölyök hirtelen hatalmasat fejlődött.
Ez a minimum, amit egy Hanmától vártam.
Jók voltak a megérzéseim.
Tor Nørretranders írta ezt a könyvet:
A felhasználói illúzió: Nyirbáljuk meg a tudatunkat!
Ebben Nørretranders azt írja,
A tudat 0,5 másodperc késésben van.
Mikor egy ember megmozdul,
előtte 0,5 másodperccel az agya jelzést kap.
Például ha egy kés repül feléd.
Elmegy a jelzés.
De a tudatod 0,5 másodperccel később jelentkezik.
Az agy azt mondja: „Veszély! Mozgás!”
És meg is teszed.
Más szóval abban a 0,5 másodpercben,
ami az elküldött jel érzékeléséhez kell, öntudatlan vagy.
Azalatt bármi történhet.
Egy pillanat az egész.
És neked sikerült kihasználni.
Számtalan nehéz helyzetet sikerült megúsznod.
A hétköznapi életed során sem nyugodtál.
És ott van még az ereidben folyó Hanma vér is.
Ezek együttesen szereztek neked 0,5 másodpercet.
Ez egy nagyon ritka szemlélet, amit a modern sportok nem ismernek.
Csak a japán harcművészetek sajátja.
És habár ez hatalmas kincs,
nekem nincs rá szükségem.
Mert nekem…
itt van ez!
Ez meg mi?
A feliratot fordította: Szűcs Imre
𝄇 Downloaded From BollyFlix 𝄇