Kävipä se tehokkaasti.
Mahtavaa, Retsu!
Myönnettävä se on. Taistelulajit ovat taidetta.
En uskonut, että hän selviytyisi näinkin pitkään.
Hän ei ole vain selviytynyt.
Hänhän teki Suolakurkusta selvää.
Kyllä. - Ei tehnyt.
Oletko tyhmä? Se viimeinen isku.
Suolakurkku sai siitä massiivisen aivotärähdyksen.
Ei saanut.
Suolakurkku ei saanut aivotärähdystä.
Et ymmärrä, koska et ollut näkemässä.
Kun Suolakurkku löydettiin ydinjätelaitokselta Coloradosta,
teimme tietysti kaikki mahdolliset kokeet.
Hämmästyimme lihasten, luuston ja elinten rakenteista,
mutta erityisesti kaularanka on uskomattoman vahva.
Tavallisen ihmisen kaula ei ole mitään siihen verrattuna.
Vastaavaa näkee vain suurissa nelijalkaisissa pedoissa,
joiden kaulan täytyy kannatella valtavaa päätä.
Tarkoitatko... - Kyllä.
Sille on vain yksi mahdollinen selitys.
Elämänsä aikana Suolakurkku on luultavasti -
kävellyt neljällä raajalla!
Kiinan muinaisajoilta periytyvät kamppailutaidon salat -
ovat toki uskomaton taito.
Niitä kykyjä on kuitenkin testattu vain ihmisiä vastaan,
siis kaksijalkaisia.
Pystynkö jatkamaan neljätuhatvuotista perinnettä?
Katsokaa tuota asentoa.
Outo etukenoinen asento.
Kuin pikajuoksijan lähtöasento -
tai sumopainijan aloitusasento, mutta ei aivan.
Tämä on matalampi.
Lähin vastine on -
petoeläimen hyökkäysasento.
Sen ainoa tarkoitus on eteenpäin räjähtävä liike.
Hän ei peräänny eikä väistä. Ainoa suunta on eteenpäin.
Vastaan samalla mitalla. En pakene.
En väistä.
En peräänny.
Hyökkään eteenpäin.
Kungfun symbolinen ase, murskaava nyrkki.
Lyön hänet sillä.
Lävistän hänet!
Ja silloin pedon keho syttyi.
Vartalo leimusi lieskana.
Kuin hänen kukistaessaan T. rexin tai Triceratopsin -
tai häätäessään Brachiosauruksen pakoon.
Hän hyökkäsi näin vain vahvimpia vihollisiaan vastaan.
Nyt vastassa oli kungfumestari Retsu.
Hän iski.
Läpäisemätön kilpi kohtasi kaiken läpäisevän keihään.
Tällä kertaa keihäs voitti.
Hän on mahdottoman vahva.
Retsulla ei ollut mitään mahdollisuutta.
Hän itkee taas.
Hei!
Mitä yllättävää tuossa on? Täysin luonnollinen asia.
Ruoka-aika.
Mitä? Ruoka-aika?
Tokugawa, aiotko rikkoa Suolakurkulle annetun lupauksen?
Antaisitko Suolakurkun syödä hänet?
Minä en antanut siihen lupaa, vaan sinä.
Senkin hölmö!
Ei kai kukaan ottanut sitä tosissaan.
Seis, Suolakurkku.
Aiotko tosiaan syödä ystäväsi?
Hän ajatteli sinua päivin ja öin.
Aiotko syödä hänet?
Et voi sanoa olevasi ihminen...
Syöminen on tapa hyvästellä.
Se on kamala kohtalo.
Nälkä oli hirmuinen,
mutta alkukantaisen miehen sydän oli täynnä surua.
Ravinto ja elämä. Elämä ja kuolema.
Niitä ei voi erottaa.
Kadun lupaukseni pettämistä.
Valehtelin Suolakurkulle. Lupauduin syötäväksi, jos häviäisin.
Niinhän minä lupasin.
Ja miten kävi?
Minusta syötiin vain olkapää ja osa jalasta.
Olinko vilpittömästi valmis antautumaan syötäväksi?
Ehkä kuvittelin, että en tulisi oikeasti syödyksi.
Taisin toivoa niin.
Häpeällistä.
Se on siis totta.
Sinua purtiin, tai siis syötiin.
En uskonut, kun kuulin, että menetit osia kehostasi.
Millaiset vammat? - Mitäs noista.
Et ole tosissasi.
Olen toki järkyttynyt, jos sitä kysyt.
Toki tämä tuottaa hankaluuksia.
Kamppailumestari hävisi ja menetti osia kehostaan.
Sitä ei tarvitse hävetä.
Ei niin.
Mutta se hävettää,
että puhuin niin rehvakkaasti enkä ollut valmis seurauksiin.
Tokugawa kertoi, mitä tapahtui.
Minun on vaikea uskoa, että sinä valehtelisit.
Valehtelinko vai en?
Vain minä itse voin tietää sen.
Päättäväisenä, valmiina kuolemaan, valmiina tappamaan.
Ihmiset sanovat niin, vaikka eivät ole tosissaan.
Ei pidä sanoa sellaista, mitä ei tarkoita.
Luulin olevani valmis ja tietoinen seurauksista.
Rikoin omaa periaatettani.
Tokugawa, mitä jos minä menen sille ruoaksi?
Tarjosin itseäni tietämättä, mihin ryhdyin.
Saan hävetä.
Muutit kehosi aseeksi.
Se oli elämääsi, mutta nyt osa kehostasi on mennyttä.
Se on kamalaa.
Mutta et tunne tuskaa jalan menetyksestä vaan sisäisestä ahdingostasi.
Voit olla ylpeä siitä tuskasta.
Merenvaltias Retsu on verraton kamppailumestari.
Olet aarre Kiinan kansantasavallalle.
Otin kerran selvää, mitä nimesi tarkoittaa.
Retsu. Voimakas, kiivas.
Ja myös horjumaton.
Olet juuri sellainen.
Suurin hyveesi jää helposti taitojesi varjoon.
Se hyve on horjumaton henkesi.
Kiitän sanoistasi.
Kiitos.
Yujiro Hanma käyttää joskus sanaa "syödä".
Metaforana, vertauksena, kielikuvana.
Ei "voittaa" eikä "päihittää".
"Syödä."
"Syödä." Uskomaton tyyppi.
KASHIMA - KATORI
En ole nähnyt kenenkään katkaisevan teräslankaa.
Tähän ei pysty japanilainen veitsikään.
Osu.
Sensei, teille on puhelu. - Selvä.
Koettakaa rauhoittua ja kertokaa uudelleen.
Kuinka niin Retsua syötiin?
Suolakurkku?
Retsuko hävisi Suolakurkulle?
Se ei ole niin yksinkertaista.
Eikö? - Ei hän hävinnyt.
Eli hän ei hävinnyt, mutta häntä syötiin.
Aivan.
DOPPO
He siis taistelivat.
Vai niin. Olkapää ja jalka.
Selvä.
Osu.
Tule istumaan. - Hyvä on.
Ei voi olla totta. Miten Retsu voi hävitä?
Se ei mennyt ihan niin. Ei hän hävinnyt.
Mestarista tuli Suolakurkun ruokaa.
Se röyhkeä paskiainen. - Kuka?
Se hemmetin apina tietysti.
Sinä et ymmärrä, mikä tässä on ongelmana.
Suolakurkku ei aliarvioi meitä.
Hän ei pidä meitä aliarvioimisen väärtinä.
Sitähän aliarviointi tarkoittaa.
Katsumi!
Aliarvioitavallakin on jonkinlainen arvostus.
Hän ei pidä meitä minään.
Emmehän mekään aliarvioi lihaa tai kalaa.
Sinä tässä et ymmärrä.
Sanon vielä kerran. Juuri sitä aliarviointi tarkoittaa!
Katsumi.
Nyt tajuan.
Retsua oli syöty.
Uutinen levisi Atsugin tukikohdan yhteisössä kuin kulovalkea.
Nukutusaine tyrmää sarvikuonon yöksi, mutta hän tokeni parissa tunnissa.
Tämä on totisesti uskomatonta.
Tuo ovi on murrettu vain kerran aiemmin.
Silloin asialla oli Yujiro Hanma.
Mies oli isokokoinen. Takeshi Kenmochi, 21-vuotias.
Nimi henki vahvuutta, ja vahva hän olikin.
Karatea.
Nyrkkeilyä.
Painonnostoa.
Dojoilla ja kuntosaleilla kukaan ei pärjännyt hänelle.
Miksi Kenmochi kierteli kaupungin yöelämässä?
Hän etsi vastustajaa.
Hän ei aikonut tappaa, mutta vastustaja ei pääsisi vammoitta.
Hän etsi itselleen illaksi leikkikaveria.
VIRTSAAMINEN KIELLETTY
Värejä, värejä, valoja, värejä, tulta.
Tähtiä? Lämpöä?
Väkijoukkoja.
Ruokaa.
Suoria pystyviivoja, suoria vaakaviivoja.
Taivas.
Tasainen maa, suoria linjoja.
Uros oli ymmällään. Kaikki näytti hänelle oudolta.
Hän oli hukassa kuin Urashima Taro.
Omalla aikakaudellaan hän söi vain hyökkääjiä.
Taistele, voita, syö.
Hän oli ylpeä.
Mikä hänestä oli tullut?
Hänellä oli vaatteet valeasuna.
Hän tiesi, ettei selviytyisi muuten.
Hän oli kaksimetrinen ja yli 130-kiloinen.
Ihmiset eivät yrittäneet hyökätä. He eivät edes katsoneet silmiin.
Hänellä oli nälkä. Hän ei ollut syönyt sen jälkeen.
Vain muutaman kilon miehestä. Hän ihaili miestä.
Mies oli pannut peliin pienen kehonsa, mitättömät aseensa ja voimansa -
ja kohdannut hänet pelostaan huolimatta.
Voi taivas! - Suoraan päin!
Keulaan jäi miehen muotoinen lommo!
Oletteko kunnossa?
Hän nousi! - Miten hän selvisi hengissä?
Hei...
Mitä?
Ei ole totta!
LIHAA
Tekstitys: Suvi Niemelä