A avut... efect!
Uimitor. Uimitor, Retsu!
Trebuie să recunosc că e adevărat.
Artele marțiale sunt uimitoare.
Nu mi-am imaginat că va rezista atât de mult.
Nu cred că te-ai exprimat bine.
Nu doar că rezistă, l-a și învins!
Da!
Nu, nu l-a învins.
Ce? Ești prost?
Ultima lui lovitură.
Nu știi ce contuzie puternică i-a provocat lui Pickle?
Nu.
Pickle n-a suferit nicio contuzie.
Înțeleg de ce nu pricepeți.
Voi n-ați văzut.
Când Pickle a fost descoperit la centrala de izolare a deșeurilor nucleare,
i-am făcut toate analizele, în mod firesc.
Țesutul muscular, oasele și organele lui ne-au surprins complet.
Dar cel mai tare ne-a uimit coloana vertebrală.
Grosimea și rezistența sunt incredibile.
Gâturile creaturilor bipede ca noi, oamenii,
nici nu se compară structural cu al lui.
Ceva comparabil găsiți doar la bestiile mari cu patru picioare,
ale căror gâturi trebuie să susțină constant greutatea unui cap enorm.
Vrei să spui...
Exact.
Probele circumstanțiale indică o singură concluzie.
Până la o anumită perioadă din viața lui,
Pickle a fost cel mai probabil patruped!
Artele secrete care au continuat să fie transmise încă din China antică.
Sistemul poate fi descris doar ca fiind incredibil.
Dar țintele acestor nenumărate abilități au fost doar oameni.
Împotriva bipezilor!
Pot fi aceștia zorii anului 401 al artelor marțiale?
Ce... Ce postură are!
O postură aplecată neobișnuită.
Poziția ghemuită a sprinterului.
Poziția inițială a unui luptător de sumo. Nu e niciuna.
E chiar mai aplecat.
Cel mai apropiat lucru e...
Da, asta e. Poziția de atac a unei fiare.
E o postură concentrată doar pe propulsia înainte.
Nu va sări înapoi sau în lateral ca să se ferească.
Parcă a jurat să meargă doar înainte.
Atunci îi voi răspunde.
Nu voi fugi.
Nu mă voi feri.
Nu mă voi retrage.
Doar voi ataca.
Această armă simbolizează kung-fu: Pumnul Zdrobitor.
Îl voi zdrobi cu asta.
Îl voi lovi din față!
În acel moment, trupul fiarei s-a aprins.
Corpul i s-a transformat în flăcări.
Ca atunci când învingea tiranozauri.
Ca atunci când zdrobea triceratopși.
Ca atunci când speria brahiozauri.
Folosește atacul ăsta doar împotriva celor mai tari dușmani.
Și, asupra extraordinarului luptător de kung-fu, Kaiou Retsu...
și l-a dezlănțuit.
Scutul modern impenetrabil împotriva celei mai puternice sulițe...
În acea zi, sulița a câștigat fără drept de apel.
E... E tare puternic.
Nici măcar n-a avut ocazia să-și folosească mișcarea. A pierdut.
Iar plânge.
Hei!
De ce ești surprins, dle Tokugawa?
E firesc ce urmează să se întâmple.
E ora mesei.
O... Ora mesei?
Tokugawa, vrei să încalci promisiunea făcută lui Pickle?
Adică l-ai lăsa pe Pickle să-l mănânce?
N-am fost eu.
Tu ai zis că-l lași pe Pickle să-l mănânce.
Prostule!
Ce prost ar lua asta în serios?
Stai, Pickle!
Chiar vrei să-ți mănânci prietenul?
Ești singurul lucru la care s-a gândit omul ăsta în fiecare clipă!
Chiar l-ai mânca?
Cum poți să te numești om...
Mâncatul e modul de a-ți lua rămas-bun.
E o soartă groaznică.
Apetitul lui era cumplit.
În liniștea totală, inima omului primitiv era plină de tristețe.
Mâncare și viață. Viață și moarte.
Nu pot fi separate.
Îmi pare rău că mi-am încălcat promisiunea.
L-am mințit pe Pickle.
„Dacă pierd, voi fi mâncat.”
Nu asta i-am promis?
Cum a ieșit până la urmă?
Am rămas doar fără o parte din umăr și o parte din picior.
Nimic mai mult.
Am vorbit serios?
Eram gata să-l las să mă mănânce?
Poate, în adâncul sufletului, am crezut că voi supraviețui.
Nu am crezut că voi fi mâncat.
Nu la asta am sperat?
Ce rușine!
Deci e adevărat.
Ai fost mușcat... Nu, ai fost mâncat.
Când am auzit că ți-ai pierdut o parte din corp, nu mi-a venit să cred.
Cum îți sunt rănile?
Nu-i mare lucru.
Ce? Nu se poate.
Dacă vrei să știi dacă-s tulburat, aș spune că sunt.
Dacă vrei să știi dacă mă stingheresc, aș spune că da.
Un specialist al artelor marțiale a pierdut o luptă și o parte a corpului.
Nu e nicio rușine în asta.
De acord.
Rușinos...
e că am vorbit de parcă eram pregătit pentru consecințe, deși nu eram.
Că m-am purtat de parcă aveam curaj, deși nu aveam.
Tokugawa mi-a spus ce s-a întâmplat.
Mi-e greu să cred că ai amăgi pe cineva, Retsu.
Am amăgit sau nu?
Doar eu știu asta.
„Cu hotărâre nebunească.”
„Pregătit să mor.”
„Pregătit să ucid.”
Oamenii spun adesea aceste lucruri până și fără hotărâre.
Cuvintele care nu sunt susținute cu hotărâre nu ar trebui rostite.
Eram sigur că eram pregătit și pus în gardă.
Dar mi-am încălcat principiul.
Tokugawa, dacă aș deveni eu mâncarea lui?
M-am oferit înainte să știu ce voiam.
Ar trebui să-mi fie rușine.
Ți-ai transformat corpul în armă.
Așa ți-ai trăit viața, dar acum ți-ai pierdut o parte din corp.
Ce întâmplare oribilă!
Dar nu piciorul lipsă îți provoacă durere,
ci freamătul interior.
Te rog să fii mândru de durerea aia!
Kaiou Retsu e un specialist al artelor marțiale de neegalat.
Ești o comoară pentru marea țară Republica Populară Chineză.
Am căutat odată ce înseamnă cuvântul „Retsu”.
Retsu...
Aprig, intens și...
care nu se abate.
Exact așa ești.
Măiestria ta e atât de captivantă, încât restul e ușor de trecut cu vederea,
dar adevărata ta valoare o reprezintă spiritul tău incredibil.
Apreciez.
Mulțumesc.
Yujiro Hanma folosește uneori cuvântul „mâncat”.
„Mâncat.” E o metaforă.
E un exemplu, doar o figură de stil.
Nu e „învingător”. Nu e „învins”.
E „mâncat”!
Mâncat? Ce tip incredibil!
KASHIMA DAIMYOJIN KATORI DAIMYOJIN
N-am mai văzut mișcarea „tăierea coardei”.
Nici sabia japoneză n-ar putea face asta.
Domnule!
Aveți un apel.
Bine.
Liniștiți-vă și explicați-mi, Nobil Vârstnic!
Cum adică Kaiou Retsu a fost mâncat?
Pickle?
Adică Kaiou Retsu a pierdut...
Nu e așa de simplu!
Nu?
Nu e de parcă a pierdut!
Spuneți că n-a pierdut...
dar a fost mâncat?
Exact!
DOPPO
Atunci s-au luptat?
Înțeleg. Umărul și piciorul lui...
Înțeleg. Bine.
Domnule!
- Ia loc! - Da, domnule.
Cred că glumești.
Cum să fi pierdut Kaiou Retsu?
Nu e chiar așa.
Nu a pierdut.
Hrana...
Marele luptător a devenit hrana lui.
Nemernic condescendent...
Cine?
Nu e evident? Mă refer la maimuța aia!
Nu înțelegi problema adevărată, nu?
Pickle nu ne subestimează.
De fapt, mai exact,
nici nu ne consideră demni de subestimare.
Exact asta înseamnă subestimarea!
Katsumi!
Să fii subestimat e un drept sau o calitate care trebuie câștigată.
Pickle nu ne subestimează.
Așa cum noi nu considerăm carnea sau peștele demn de subestimat.
Tu nu înțelegi.
O spun din nou.
Exact asta înseamnă subestimarea!
Katsumi...
Înțeleg ce vrei să spui.
Kaiou Retsu a fost mâncat.
Vestea asta s-a răspândit fulgerător printre cei reuniți la baza Atsugi.
A fost suficientă anestezie cât să adoarmă un rinocer alb o noapte întreagă,
dar, în câteva ore...
E clar că s-a întâmplat ceva incredibil.
Ușa asta a mai fost spartă o singură dată în istorie...
de Yujiro Hanma.
Era un bărbat solid.
Takeshi Kenmochi, 21 de ani.
Numele lui sună puternic. De fapt, era puternic.
Karate.
Box.
Ridicare de greutăți.
În orice dojo și sală de sport mergea, nimeni nu-i ținea piept.
Deci, de ce se plimbă Kenmochi printre cluburi de noapte?
Caută pe cineva cu care să se lupte.
Nu l-ar omorî, dar nu l-ar lăsa să scape nevătămat.
Speră să găsească un partener de joacă în noaptea asta.
NU URINAȚI
Culoare. Culoare. Lumină. Culoare. Foc.
Stele? Căldură?
Mulțimi.
Mâncare.
Linii drepte... pe verticală.
Linii drepte... pe orizontală.
Cer...
Pământ.
Pământ plat. Linii drepte.
Masculul era confuz. Nu recunoștea nimic.
Era mai pierdut decât Urashima Taro.
În epoca lui, mânca doar ce-l ataca.
Lupți. Câștigi. Mănânci.
Era mândru.
Dar ce era acum?
Acum purta hainele astea ca să se deghizeze.
Altfel nu putea supraviețui. El înțelegea asta.
Avea doi metri înălțime și cântărea peste 130 kg. Era imens.
Mulțimea nu încerca să-l atace. Nici nu încerca să-l privească-n ochi.
Îi era foame.
Nu mai mâncase de mai devreme.
O parte din el, doar câteva kilograme.
Îl admira.
Își folosise tot corpul mărunțel,
armele minuscule, forța slabă
și, deși temător, îl înfruntase fără să fugă.
Doamne!
Direct...
A lăsat o gaură în forma trupului său!
Domnule! Sunteți bine? Domnule...
Ce? S-a ridicat!
Cum de stă în picioare?
Trăiește!
Hei...
Nu se poate!
CARNE
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă