BAKI HANMA
SÍDLO ŠKOLY ŠINŠINKAI CESTA KARATE
Teď jsi předvedl, proč se tě všichni straní.
Já, Baki i tvůj vlastní otec.
Měl pravdu.
Je to tak, jak říkal Júdžiró Hanma.
Poznali to všichni kolem mě.
Táta, Doppo Oroči, si usmyslel,
že ze mě udělá ředitele téhle školy,
ale nestačím na to.
Jde o tu největší školu karate vůbec,
ale já nemám na to, abych ji vedl.
Nemám zkušenosti a charisma svého otce. Nevypráví se o mně legendy.
Budu bojovat...
Utkám se s ním.
PŘÍCHOZÍ HOVOR
Ano, pane. Určitě to byl on.
Podle jeho vzhledu a velikosti to musel být Kvašák.
Ne, utekl.
Očividně se na mě usmálo štěstí.
Nemůžu tomu uvěřit.
Určitě to dobře víte,
ale naše škola není jenom nějaký kroužek.
Je plná silných bojovníků.
Mořský král Recu byl náš učitel a my ho musíme pomstít.
Je to jednoduché.
Kvašák je momentálně na útěku.
Policie po něm pátrá.
V Tokiu je 43 000 policistů.
My tady máme 55 000 členů.
Musíme ho dopadnout dřív než policie.
Kontaktujte vedoucí všech 220 našich poboček ve městě.
Prohledejte třeba celé město!
Toť vše.
Ano, pane!
Normálně bojujeme, jen když víme, že můžeme vyhrát.
Na tom ale tentokrát nezáleží.
Teď musíme jednat.
To je naše jediná možnost.
Šinšinkai má milion členů.
Jakožto jejich vůdce cítím tu váhu zodpovědnosti.
Koukám, že jste ve formě, pane.
Určitě toho v sobě hodně dusíte, jestli víte, jak to myslím.
Dobře, udělám vám nabídku. 3000 jenů.
Víc vám neslevím.
Tak jo, zavedu vás dovnitř.
Co to?
Promiňte,
ale ten chlápek je tady se mnou.
Můžete ho nechat být?
Cože?
Jasně vidím, že lžeš.
Ty jsi z branže?
Ale vůbec ne.
V čím gangu jsi?
Takový věci jdou mimo mě.
Můžete mi ho teda přenechat?
Takže jsi fízl?
To taky ne.
Přišel sis ze mě utahovat, nebo co?
Heleme se.
Trénink už přece skončil.
Proč tady klečíš a čekáš?
To mi neodpovíš?
Neříkej, že mě chceš zastavit, tati.
Kacumi, co je nejdůležitější pro člověka, který praktikuje bojová umění?
Přežití.
Vždycky bojuj jen s někým, koho dokážeš porazit.
Proti němu nemůžeš vyhrát!
Když jsi byl ředitelem ty,
vedoucí jednotlivých poboček se často pouštěli do křížku.
Kdykoliv se do sebe pustili, říkal jsi tohle.
„Všichni přece děláme karate.
No tak se spolu prostě utkejte.“
Promiň, žes to musel navrhnout ty.
Tak už chápete, o co nám jde?
Nejsme tady jenom pro zábavu.
Přenechejte ho nám.
Je to jenom jeden člověk.
Pokud je pro vás tak důležitý, je váš.
Máte to u mě.
Příště přijdeme jako zákazníci.
Ano, pane!
Tak jo, Kvašáku, pojď s náma.
Zdravíčko.
Pane Hanajamo...
Dobrý večer, pane!
Takže je to tvrďák, jo?
Pane Hanajamo, já jsem Terada ze školy Šinšinkai.
Prosím, poslouchejte mě.
Jestli jsme vás nějak urazili, moc se omlouvám.
To není třeba.
Radši odsud rychle zmizte.
Děsí mě, jak rychle jste na mě vytáhl nůž.
Prosím, pochopte nás.
Jen se snažíme vyhovět přání pana ředitele Kacumiho.
Kvašák byl zmatený.
No teda...
On tu čepel drží holýma rukama!
Ze všech sil sevřel pěst.
Vždyť se pořežete, šéfe!
V podstatě na mě zaútočil.
Je na něm ale vidět,
že se mu líbím.
Cože?
Odpusť mi!
Kdyby šlo o normální zápas, nikdo by tuhle techniku nepoužil.
A už vůbec ne proti vlastnímu otci.
Promiň,
tati.
Ty parchante!
Utíká nám!
Prosím. Ještě se tu chvíli zdrž.
Já tě nikam nepustím.
Už to začíná!
Jsme v 21. století.
Nacházíme se v japonském Tokiu,
ve čtvrti nočních klubů a neonových cedulí.
Na sítnici tohohle starověkého válečníka
se ale promítalo něco úplně jiného.
Tenhle muž, který mu stál v cestě
a byl o hodně menší než on,
měl stejnou sílu,
jako všichni ti úctyhodní soupeři, se kterými bojoval kdysi ve svém kraji.
Velikostí se přitom podobal těm drobným otravům.
Pokud šlo ale o sílu...
Všichni teď mluví o nějakým divochovi a dinosaurech,
ale ti si v naší čtvrti ani neškrtnou.
Není se čemu divit.
Tenhle muž byl produktem svého společenského zázemí.
Byla to povinnost, laskavost, závazky nebo nějaký slib?
Vztahy, které udržoval, ho obdařily rozumem a moudrostí,
díky nimž získal božskou sílu, jež byla pro lidi nepochopitelná.
Kvašákovi obvyklí soupeři si o něčem takovém mohli nechat jen zdát.
Zastavili se!
No teda!
Je to vyrovnané!
Kvašák dlouho čekal na soupeře, se kterým by mohl bojovat ze všech sil.
To už stačí.
Promiň, že jsem tě zastavil.
Jdeš pozdě,
Baki.
Díky, pane Hanajamo, že jste se mi ozval.
To snad ne! To je Baki Hanma!
- Vážně je to on? - Dorazil.
Ty jo... ty jsi teda krasavec.
Tušil jsem, že budeš nádherný.
- Cože? - „Krasavec“?
„Nádherný?“
Všechno, co slouží jednomu jedinému účelu
a bylo zbaveno všech nadbytečných prvků, je krásné.
Takové věci člověka okouzlí, ať už je jejich účel dobrý, či špatný.
Šlo o funkční krásu těla určeného k běhu, skákání, chytání a lovu.
Bylo dokonale uzpůsobeno boji.
A Baki nikdy neviděl nic krásnějšího.
Má ho kopnout?
Praštit? Přiškrtit?
Baki ovládl mnoho známých a legendárních bojových umění.
Považovali ho za nejsilnějšího mladého muže na světě.
Jak tedy asi zareaguje teď?
Skupina bojovníků
ze školy karate Šinšinkai
čekala se zatajeným dechem.
Pardon.
Neměl jsem v plánu ti nic udělat.
Když jsem slyšel od pana Tokugawy, že jsi utekl,
řekl jsem se panu Hanajamovi,
aby mi dal vědět, kdyby se o tobě něco doslechl.
Jenom jsem tě chtěl poznat.
Strašně jsem po tom toužil. Fakt že jo.
Nic jinýho jsem tím nesledoval. Promiň.
Takhle?
Baki viděl tu obrovskou funkční krásu Kvašákova těla,
který si navíc podle všeho plně osvojil
moderní bojové umění zvané aikido.
Baki se cítil, jako by s ním koketovala žena
a on byl jen malý kluk, co se nedokáže ovládat.
Krev, kterou zdědil po svém otci,
se najednou neodbytně hlásila o slovo.
Promiň.
Moc mě to mrzí!
Co je? Chceš, abych šel s tebou?
A pak?
Odešel.
Spolu s Bakim a panem Hanajamou.
Fakt?
Dobrá.
Promiňte. Nedokázali jsme ho zastavit.
A to jsem měl tak dobrou náladu, protože jsem porazil tátu.
Jen proto, abych pak zjistil, že Kvašák pláchl.
Jako byste mi říkali, že jsem svoji holku nudil,
a tak radši utekla s vychytralým spolužákem.
Vážně mě to moc mrzí.
Ono je to vlastně dobře.
Jen se nad tím zamyslete.
Měl jsem v plánu pomstít pana Recua.
Nakonec to ale nemusím udělat já.
Klidně to nechám na Bakim Hanmovi nebo Kaoru Hanajamovi.
Všichni vnímáme Recuovu porážku stejně.
Klidně se tý role mstitele vzdám.
To je od vás velkorysé, ale jste si tím jistý?
Všichni členové Šinšinkaie kvůli němu vyrazili do ulic.
Aby toho nebylo málo, Kvašák zatočil i s Teradou.
Určitě to chcete nechat na někom jiném?
Máme víc než dost důvodů k tomu, abychom po něm šli.
Nenechávejte to na Bakim a Hanajamovi.
Nebylo by lepší, kdybyste to byl vy, kdo všechny pomstí?
Omlouvám se, pane. To jsem přehnal.
Nic se neděje.
Mimochodem, Sakimuro, na něco se tě zeptám.
Ano, pane?
Myslíš si, že Kvašáka dokážu porazit?
Nevím, jestli je to pravda, ale prý je to ten nejsilnější muž v dějinách lidstva
a normálně bojuje s tyranosaury.
Opravdu věříš, že bych já, Kacumi Oroči,
beznadějně rozmazlenej syn velkýho mistra,
dokázal porazit takový monstrum?
Omlouvám se.
Máme bojovat jen tehdy, když víme, že můžeme vyhrát.
To já ale prohlásil, že na tom tentokrát nezáleží.
Z celýho srdce vás prosím...
Myslete na pana Recua a na jméno školy Šinšinkai
a pomozte mi!
Ano, pane!
Možná se nakonec změní.
Ty hlupáku!
Kde ses to sakra toulal?
Ty jo, nikdy by mě nenapadlo, že nás vezme zrovna sem.
A co budeme dělat teď, když jsi mě přivedl na takovýhle místo.
To je přece jasné, Baki.
Víš, k čemu to tady slouží, ne?
Chce se s tebou porvat, Baki!
Já si to myslel.
Vyzýváš mě na souboj, že jo?
Tak to budu muset přijmout.
Určitě to chceš udělat?
Bojovat s někým tak nevinným?
Cože?
Mě si nevšímejte, neměl bych se do toho plést.
Baki se podle všeho taky chce rvát.
Fakt jste mě zachránil, Hanajamo.
Málem bych zopakoval tu samou chybu jako před pěti lety.
Vtrhl jsem na území lidí, co do té doby žili v míru,
a donutil je bojovat na život a na smrt.
Byl jsem pěknej potížista.
Proboha.
Prostě jsem se jen začal nudil
a chtěl jsem si trochu povyrazit.
Přestal jsem se ale ovládat.
Málem jsem udělal strašnou blbost.
Co to?
On tančí! Ty jo...
Zvedá pěst nad hlavu.
Je jako my.
V minulosti se lidé radovali z vítězství stejně jako dnes.
Porazil ho jednou ranou.
Asi bychom ho měli odnést, než ho sežere.
Stačí kolečko.
Jednou to tu obejdi po palcích.
Potom tu sílu využij, sevři pěst a udeř!
Takhle protivníka omráčíš jednou ranou.
Pokud to uděláš správně, tak klidně i býka.
Tak býka, jo?
Kdybych čelil jen nějakýmu býkovi, bylo by to o dost jednodušší.
Ale co s tím nadělám?
Jsem karatista. Žádnou jinou zbraň než karate nemám.
Recu!
Kamaráde...
Slyšel jsem něco zvláštního.
Jde o tu porážku, kterou jsem utrpěl v mém posledním zápase.
Členové Šinšinkaie mě prý chtějí pomstít.
Sám jsem jim to nařídil.
Co to vyvádíš?
Nemůžete si přece myslet,
že dokážete porazit někoho, proti komu nic nezmohl ani váš mistr.
Máte pravdu.
Chtěli jsme vás pomstít, i když jste o tolik lepší než my.
Bylo to od nás troufalé.
Pořád mě to ale nepřešlo.
Zjistil jsem, že ani tak skvělý bojovník, jako je mořský král Recu,
se s ním nemohl měřit.
Přesto... Teda spíš právě proto
chci proti němu vyzkoušet svoje karate.
Já si to myslel.
Ostatním tvrdíš, že mě chceš pomstít, protože máš u mě dluh,
ale teď ses prozradil.
Byla to jen příhodná záminka.
Lidi jako my jsou všichni stejní. Chceme bojovat se silnými soupeři.
A vážně věříš, že ho svým karate porazíš?
Těžko říct.
Podle našeho motta máme bojovat, jen když můžeme skutečně vyhrát.
Tenhle zápas je ale o něčem jiném.
Vážně ses změnil, Kacumi.
Asi jo.
Díky.
Jak vidíš, taky jsem si prošel určitou změnou,
ale pořád tě můžu hodně naučit.
Kacumi.
Kung-fu se pyšní dlouhou historií, která trvá už 4000 úžasných let.
Chtěl bys zahájit její další rok?
Kdyby ses vrátil na počátek dějin karate,
ocitl by ses na hoře Sung-šan v Číně.
Odsud se dostalo na Rjúkjú,
kde se dál vyvíjelo v nových podmínkách.
Gičin Funakoši pak toto umění roku 1922 předvedl na hlavních japonských ostrovech.
Kacumi...
Karate je pořád mladé.
I na Okinawě ho znají teprve 500 let.
Všichni čekají, co přinese 501. rok jeho historie.
Ty jsi ten jediný, kdo je připraven na ten čtyř tisící první.
Dovol mi, abych ti předal svoje dovednosti.
Vážím si vaší nabídky.
Karate je sice ještě mladé a nerozvinuté, ale nechci jeho historii měnit.
Budu se držet svojí cesty.
Jakoukoliv jinou možnost odmítám.
Neměl jsem se do toho snažit plést.
Omlouvám se.
Mimochodem, Kacumi,
můžu ti s tím dalším rokem v dějinách karate pomoct?
Cože? No...
Ne, to přece nejde.
Pak by nebylo jasné, jestli zahajuju 501. rok dějin karate,
nebo 4001. rok kung-fu.
Prosím, dovol mi, abych ti pomohl.
No, vždyť je to fuk.
S radostí!
A tak se karate spojilo s kung-fu.
Ano, tohle byl začátek 501. rok v dějinách karate.
Chystalo se něco skutečně revolučního.
Ten kluk se vážně změnil.
Překlad titulků: Veronika Kursová