BAKI HANMA
SHINSHINKAI HOVEDKVARTER KARATENS METODE
Derfor vil ingen være rundt deg. Ikke jeg, ikke Baki, selv ikke faren din.
Han har helt rett. Det er akkurat som Yujiro Hanma sa.
Alle merker det.
Faren min, Doppo Orochi, ble formann for dette stedet etter et innfall.
Jeg mangler evnene.
Shinshinkai er den største karateskolen, men jeg kan ikke være formann.
Jeg har ikke bakgrunnen, legendene og karismaen til min far.
Jeg skal slåss
mot ham.
INNKOMMENDE ANROP
Sir, det er ingen tvil. Utseende og størrelse, det var Pickle.
Nei, han rømte.
Det kom som bestilt. Jeg kan ikke tro hvor heldig jeg er.
SHINSHINKAI HOVEDKVARTER
Det sier seg selv. Shinshinkai er ikke en gjeng amatører.
Vi er en organisasjon med styrke.
Havkongen Retsu var en av våre lærere, og vi skal hevne ham.
Det er ganske enkelt.
Pickle er på frifot. Politiet leter etter ham.
Det er 43 000 politifolk, men 55 000 Shinshinkai-medlemmer i Tokyo.
Vi vil få et forsprang.
Gi beskjed til sjefene i Tokyos 220 avdelinger.
Ikke la noe være uprøvd i søket. Det var alt!
Ja, sir!
Vi kjemper bare om vi kan vinne, men nå handler det ikke om det.
Det er tid for å handle. Det er ingen annen måte å vise det på.
Det er én million medlemmer i Shinshinkai. Jeg må føle vekten av det som leder!
God fysikk, men du trenger nok utløsning for stress, om du vet hva jeg mener.
Greit, det skal ordnes. Bare 3000 yen, verken mer eller mindre.
Ok, én kunde kommer inn!
- Hva? - Beklager, kompis.
Men denne fyren er med meg. Bare overlat ham til meg.
Hva? Jeg ser at han ikke er vennen din. Er dere i samme bransje?
- Nei, det er ikke sånn. - Hvilken gjeng er du med?
Jeg er ikke i en gjeng. Bare overlat ham til meg.
- Er du politi? - Nei, ikke det heller.
Prøver du å kødde med meg nå?
Vel, vel.
Treningen er over i dojoen. Hvem sitter du og venter på?
Hvorfor tier du?
Ikke si at du prøver å stoppe meg, pappa.
Katsumi, hva er det viktigste for en kampsport-utøver?
Det er å overleve.
Bare kjemp mot noen du vet du kan slå.
Du kan ikke vinne mot ham!
Da du var formann, var det av og til uenigheter på ledermøtene.
Da det skjedde, sa du alltid dette:
"Vi er alle karateutøvere. La oss avgjøre dette med en kamp!"
Beklager at du måtte si det først.
Er intensjonen vår tydelig nå?
Vi er her ikke for moro skyld. Overlat ham til oss.
Det er bare én kunde. Han er din om du insisterer, vær så god.
Jeg skylder deg en. Vi kommer som kunder neste gang.
Ja, sir!
Pickle, la oss sette i gang.
Hei.
Hanayama.
God kveld, sir!
Er han ikke tøff?
Hanayama, jeg er Terada fra Shinshinkai.
Vær så snill, hør på meg. Jeg beklager om vi har fornærmet deg.
Du trenger ikke beklage. Kan ikke dere bare stikke?
Det er skummelt at du holder en kniv mot meg.
Men jeg håper du forstår. Dette er formann Katsumis ønske.
Det var så rart.
- Jøss! - Han holder fast i knivbladet!
Han presset med utrolig kraft.
Du vil skjære deg, sjef!
Handlingen han utførte var et angrep.
Men det er tydelig at denne mannen elsker meg.
- Hva? - Tilgi meg!
Ingen ville brukt den manøveren i en vanlig kamp.
Spesielt ikke med sin egen far.
Men jeg er lei for det, pappa.
Din jækel!
Han slipper unna!
Vær så snill. Bare bli litt lenger.
Du skal ingen steder.
Det begynner!
Det var det 21. århundre. Stedet var Tokyo i Japan,
i et utelivsdistrikt fylt av neonskilt.
Men likevel så den gamle krigerens sinn noe helt annet gjennom netthinnen.
Mannen som stod i veien for ham. Mannen som var mindre enn ham.
Han hadde styrken til de verdige rivalene han hadde kjempet mot i sitt land.
Denne fyren var ikke større enn de små.
Men når det kom til styrke...
Det har vært oppstyr rundt en primitiv mann og dinosaurer,
men vi vil ikke tolerere sånt her.
Det var ikke rart. For han var knyttet til mange sosiale relasjoner.
Plikt. Godhet. Forpliktelse. Løfter.
Fra logikken og visdommen som kom fra hans forhold,
har han fått gudommelig styrke som overgår logikk.
Pickles rivaler var ingenting sammenlignet med mannens indre styrke.
- De stoppet! - Fantastisk!
De er like gode.
Han hadde ventet på noen som var verdig all styrken hans.
Det er over. Beklager at jeg stoppet deg.
Du er sen, Baki.
Takk, Hanayama, for at du sa ifra.
Jøss! Det er Baki Hanma!
- Er det ham? - Han er her.
Fy søren, vakkert. Jeg visste det, helt utsøkt.
- Hva? -"Vakkert"?
"Utsøkt"?
Alt som er finslipt for ett formål, fratatt alt som er overflødig, er vakkert.
Uansett om hensikten er god eller ond, blir mennesket betatt.
Den funksjonelle skjønnheten for å løpe, hoppe, fange og jakte.
En kropp som er perfekt tilpasset for å slåss.
Ingenting kunne være vakrere i Bakis øyne.
Ville han sparke? Ville han slå? Ville han kvele?
Han mestret kampsporter vi har hørt om mange ganger.
Baki Hanma ble ansett som verdens mektigste unge mann.
Så hvordan ville han reagere?
Gruppen med slåsskjemper, Shinshinkais medlemmer, så på i spenning.
Beklager. Jeg planla ikke å gjøre noe når vi møttes.
Da jeg hørte fra Tokugawa at du hadde rømt,
ba jeg Hanayama
gi meg beskjed om han fikk snerten av noe.
Jeg ville bare møte deg.
Jeg ville virkelig møte deg. Det gjorde jeg virkelig.
Det er alt. Beklager.
Sånn?
Etter å ha sett kroppen med stor funksjonell skjønnhet,
visste han at den også nå mestret den moderne kampsporten aikido.
Han klarte så vidt å beholde kontrollen, som om en han elsket flørtet med ham.
Så kokte brått Hanma-blodet i årene hans over.
Beklager.
Jeg beklager.
Hva? Skal jeg bli med deg?
Og?
Han dro. Baki og Hanayama ble med ham.
Virkelig?
- Jeg skjønner. - Beklager, vi kunne ikke stoppe dem.
Jeg ankom i godt humør etter å ha vunnet over faren min.
Men så er han borte. Han dro.
Den elskede jenta forlot den kjedelige kjæresten
og dro med den smarte klassekameraten.
Jeg er så lei for det!
Men det er vel bra?
Tenk over det. Den opprinnelige planen var å hevne mester Retsu.
Det må ikke være jeg som oppnår målet vårt.
Det går bra om det er Baki Hanma eller Kaoru Hanayama.
Vi føler det samme om mester Retsus nederlag.
Det er greit om det ikke er meg.
Det er veldig sjenerøst, men er du sikker?
Shinshinkai kom ut for å hevne mester Retsu.
Dessuten ble Terada beseiret av Pickle.
Er du sikker på at du vil la andre gjøre det?
Vi har mer enn nok grunn til å ta ham.
Burde det ikke være du som tar hevn i stedet for Baki eller Hanayama?
Jeg beklager, sir. Jeg har gått for langt.
Nei, det er greit. Jeg har forresten et spørsmål, Sakimura.
- Ja, sir? - Tror du jeg kan vinne over Pickle?
Jeg vet ikke om det er sant,
men de sier han er en fiende av T. rex og historiens sterkeste kriger.
Tror du virkelig at jeg, Katsumi Orochi, en stor mesters håpløse, bortskjemte sønn,
kan beseire dette monsteret?
Beklager.
Vi kjemper bare om vi kan vinne. Men jeg sa det ikke handlet om seier nå.
Alle sammen, jeg ber dere. For mester Retsu, for Shinshinkai,
vær så snill og hjelp meg!
Ja, sir!
Han kan forandre seg.
Din pokkers tåpe! Hvor i all verden ble det av deg?
Jeg hadde aldri trodd at han ville gå hit.
Så hva vil du gjøre nå som du har brakt meg hit?
Baki, er det ikke åpenbart hva du skal gjøre her?
Du vet vel hva man gjør her?
- Han prøver å slåss mot deg, Baki! - Det var det jeg trodde.
Du ønsker å slåss, gjør du ikke? Da må jeg takke ja.
Er du sikker på at du vil involvere denne naive fyren?
Hva?
Nei, jeg har vel ikke noe med det. Det virker som han ønsker å slåss òg.
Du reddet meg, Hanayama.
Jeg skulle gjenta den samme feilen som for fem år siden.
Jeg entret et territorium hvor uskyldige mennesker levde i fred
og dro dem inn i en kamp for livet.
- Jeg skapte bare problemer. - Kjære vene.
Jeg kjedet meg bare litt. Jeg ville bare ha det litt gøy.
Men jeg lot de følelsene ta overhånd.
Jeg skulle til å gjøre noe dumt.
Hva?
Han danser! Jøss!
- Han løfter neven over hodet. - Det er like ens.
Seier feires likt både i fortiden og nåtiden.
Det tok bare ett slag.
Kanskje vi bør fjerne ham før han blir spist.
SHINSHINKAI
Én runde.
Gå en runde rundt dojoen på disse.
Bruk det grepet til å forsterke knyttnevene og slå!
Ett slag gjør et menneske bevisstløst. Selv en okse om du gjør det riktig.
En okse? Det ville vært lettere om jeg bare stod ovenfor en okse.
Så hva kan jeg gjøre? Jeg er karateutøver, så hva annet kan jeg bruke enn karate?
- Retsu! - Min venn, jeg har hørt et rart rykte.
Jeg opplevde et nederlag i kampen tidligere.
Jeg hørte at dere fra Shinshinkai prøver å ta hevn.
- Det var jeg som krevde det. - Uforståelig!
Det er absurd at du, som jeg har trent,
kan ta hevn mot noen jeg ikke hadde en sjanse mot.
Du har helt rett. Vi prøvde å hevne deg, vår overordnede i sporten.
Det er ren frekkhet, men jeg vil ha hevn.
Nå vet jeg at evnene til den store kjemperen Havkongen Retsu,
ikke kunne måles mot hans.
Uansett, eller på grunn av dette, ønsker jeg å kjempe mot ham med karate!
Akkurat som jeg trodde. Du sier til andre at du tar hevn fordi du skylder meg noe.
Men nå kommer sannheten ut.
Ordet hevn brukes for beleilighetens skyld.
Vi vil slåss mot noe om det er sterkt. Det er sånn vi er.
Tror du din karate kan beseire ham?
Jeg vet ikke.
Jeg slåss bare om det er mulig for meg å vinne.
Dette er ikke en sånn slåsskamp.
Du har forandret deg, Katsumi.
Takk.
Som du ser, har jeg også endret form, men det er mye jeg kan lære deg.
Katsumi.
Kung-fus historie er 4000 år gammel. Vil du bære den videre til år 4001?
SHAOLINTEMPELET
Går du bakover i karates historie, ender du hos Mount Song i Kina.
Det gikk gjennom Ryukyu-øyene, og gjorde fremskritt formet av miljøet.
Gichin Funakoshi brakte det til fastlandet i 1922, og det ble det vi kjenner i dag.
Katsumi, karate er fortsatt ungt. Det ankom Okinawa for bare 500 år siden.
I dag, mens alle ser mot år 501, er du den eneste som er klar for år 4001.
La meg være den som lærer deg sporten.
Jeg setter pris på det.
Selv om det er ungt og underutviklet, vil jeg at det skal fylle 501 som det er.
Jeg vil følge karatens vei. Det kan bare være karate.
- Jeg blandet meg nesten i noe upassende. - Unnskyld.
Forresten, Katsumi, kan jeg hjelpe deg med det 501. året?
Hva? Vel...
Nei, jeg kan ikke la ham gjøre det.
Involverer han seg, vil vårt 501. år og hans 4001. blande seg.
Vær så snill, la meg hjelpe med år 501.
Vel, det går sikkert bra.
Med glede!
En union med kung-fus 4001. år.
Ja, dette var det 501. året med karate.
En revolusjonær sti er i ferd med å ta form.
Fyren har virkelig forandret seg.
Tekst: Lovise Kvalsund