„A suferit o înfrângere jalnică
pentru că l-a căutat pe Pickle fără să fie pregătit să lupte, fără scop.
Deși e fiul meu, sunt dezgustat de lipsa lui de prudență.”
Cam exagerezi, nu crezi?
Baki a făcut tot ce a putut.
Directorul conglomeratului Tokugawa a devenit senil?
„Mă voi strădui. Voi face tot ce pot. Voi da tot ce am mai bun.”
Așa vorbesc ratații.
Există o lume în care asta nu contează.
Spui lucruri pe care le-ai învățat demult.
Dacă mai încerci să fii vag cu mine,
s-a zis cu tine, tataie.
Îmi...
Îmi pare rău.
Tataie, ce norocoși suntem!
Ce-i drept, acum l-a întâlnit pe acel sălbatic.
Nemernicul... Pariez că nu va putea dormi multă vreme.
Pun pariu că asta spune.
„Nesăbuitul!”
Nu voi putea dormi o vreme.
Doar cu atât m-a făcut să mă distrez bine.
Îmi dau seama ce e, cât de grozav e...
Cu o singură lovitură, suntem prieteni.
Pot să-l depășesc?
Nivelul acela...
Nivelul pe care știam că nu-l pot atinge așa cum sunt acum...
Dar, cu el, îl pot depăși!
SEDIUL SHINSHINKAI
Sunt sigur că l-ai executat așa. Așa-zisul „Pumn Mach”.
E singura ta mișcare care m-a surprins.
Puterea generată de degetele mari în două locuri e accelerată de glezne.
Apoi e accelerată de ambii genunchi.
Apoi, de șolduri și de zona lombară.
Apoi e accelerată de coloana vertebrală și de umeri.
Apoi, de coate, apoi, de încheieturi.
Apoi, de pumn.
Te-am văzut folosind mișcarea asta când te-ai luptat cu Hanayama.
Voi fi sincer.
Am simțit fiori pe șira spinării.
Asta am spus atunci.
„Am depășit momentul ăsta acum 2.000 de ani!”
N-a fost o minciună.
Dar adevărul e
că am folosit mișcarea doar la antrenamente.
N-am folosit-o în viața reală.
Am obținut victoria cu artele marțiale învățate.
Dar, după acea luptă, se vede că suntem la fel de puternici.
În lunga istorie a kung-fuului,
cred că există doar un om care a stăpânit această mișcare.
Katsumi, ar trebui să perfecționezi mișcarea
și s-o faci mai rapidă!
Lasă-te pe mâna darului tău natural!
Sunt 140 de butoaie de cloroform,
adică de 1,5 ori greutatea aerului.
L-am luat prin surprindere și am turnat lichidul,
adormindu-l cu succes.
A fost posibil doar pentru că s-a întors singur.
Trebuie să construim o unitate de unde să nu poată scăpa.
Nu trebuie să uităm
norocul incredibil de a întâlni un așa specimen miraculos cum e Pickle.
Avem o responsabilitate.
Noi l-am găsit, e responsabilitatea noastră.
Fără îndoială, e un specimen de cercetare de super-clasă,
dar nu e cobai.
E un om cu personalitate.
Nu sunt sigur că ar trebui să-l tratăm ca pe un eșantion de cercetare.
„Ar trebui să-l punem să lupte.”
Asta vrei să spui?
Nu e nevoie să-l închidem pe Pickle undeva.
Nu va pleca de aici.
După ce l-a lovit pe Baki,
în cele câteva ore înainte să fie adormit cu cloroform,
n-a dat niciun semn că ar vrea să plece.
Chiar dacă are puterea să spargă o ușă de oțel,
a rămas aici de bunăvoie.
Acum își dă seama că asta e o oază.
Cât timp stă aici, nu va mai rămâne fără mâncare sau fără tovarăși.
Mă pun chezaș.
Când se va trezi, nu va încerca să scape.
Nu e nevoie de gărzi. Nu va fugi.
De acord.
Hei!
Căscă.
Caută...
mâncare sau pe cineva cu care să se joace.
E ridicol!
Pickle!
Mai așteaptă puțin pentru mâncare și un prieten!
Culcă-te la loc!
Chiar crezi că te înțelege?
Cum mă așteptam.
De acord.
Înainte, nu puteam ascunde nici măcar o pagină de ziar.
Dar acum îl pot ascunde complet în pumn.
Data viitoare, îmi voi dezlănțui
toată puterea.
Evident, asupra lui Pickle,.
Asta!
Asta e. Linia aia.
Aia e unda de șoc.
Unda unui glonț, a unui avion cu reacție, a unei explozii cu praf de pușcă.
Arată că a fost depășită viteza Mach.
Doar praful de pușcă și motorul cu reacție pot atinge acea viteză supersonică.
Dar există o unealtă care poate atinge acea viteză doar cu puterea umană.
Asta.
Biciul.
Dacă folosești frânghia asta de piele așa cum trebuie...
vârful poate depăși viteza Mach.
Excelent!
Doar l-ai izbit în aer.
N-a lovit nimic.
- Oricum ar fi, a scos un sunet asurzitor. - Sunetul semnalează viteză supersonică.
Asta!
Mă mir că au reușit să filmeze.
O cameră de mare viteză a surprins vârful biciului.
Cercul larg pe care îl face în momentul când depășește viteza Mach e unda de șoc.
Începând cu degetele mari,
folosind toate cele zece articulații,
poți depăși viteza Mach.
Viteza Mach e de 1.225 km/h.
Prin urmare, fiecare articulație trebuie să se răsucească mai repede de 100 km/h.
E imposibil.
Da. Sunt prea puține articulații.
Da, sunt prea puține. Atunci, cum putem reuși?
Cu șira spinării. Coloana vertebrală.
Exact.
Coloana e formată din 31 de articulații osoase.
Printre ele, datorită funcției lor, 17 articulații se pot accelera simultan.
Sunt 27 de puncte de mișcare.
Viteza Mach poate fi depășită!
Dar, maestre Retsu, va fi de ajuns?
Crezi că poate străpunge țesutul muscular gros al acelui mascul?
Chiar crezi că rivalii lui nu au fost mai puternici de atât?
Normal că nu va fi de ajuns.
Mă gândeam eu.
Katsumi, mișcarea asta are și mai mult potențial.
Există potențial de a adăuga și mai multă viteză și greutate pumnului.
De aici. Și de aici.
Și de aici.
Poți produce și mai multă viteză împingând
cu articulațiile degetelor.
Dacă nu e suficient și vrei să adaugi greutate vitezei mari, folosești asta.
Mintea? Nu, nu asta.
Cea mai grea parte a corpului uman: capul.
Folosind-o pe deplin,
greutatea capului poate fi adăugată la o nukite pătrunzătoare.
E arma perfectă din istoria karatelui. Se poate realiza.
Acum înțeleg de ce ți s-a spus „Arma Letală”.
Odată, un anume japonez a călătorit în China.
A luptat cu mulți specialiști ai artelor marțiale
și a fost victorios de fiecare dată.
E vorba de Doppo Orochi.
Când Doppo s-a întors în Japonia, a cumpărat un copil de la circ.
Intimidat de talentul care-l depășea pe al său,
Doppo a plătit o sumă uriașă și l-a transformat pe băiat în aliat.
Tata e groaznic.
Există un asemenea basm în țara mea.
Dar, când mă uit la tine acum,
văd că nu e totul minciună.
E adevărat, până la partea despre circ.
Dacă tata ar fi fost atât de blând,
aș fi avut o viață ușoară.
Ai reușit.
Pe nukite, sabia specifică karatelui,
ai adăugat cea mai grea parte a corpului uman, capul.
Altfel spus, e ca o sabie cu greutatea unui topor.
Cu alte cuvinte, ai obținut o armă imposibil de obținut.
Vei ataca cu arma perfectă la viteză supersonică.
Ce?
Maestre Kaku!
Când ați ajuns în Japonia?
Dacă m-ați fi contactat, v-aș fi așteptat la aeroport.
Nu credeam că veți ajunge așa de repede.
El e Kaiou Kaku.
Când vine vorba de kung-fu, el e cel mai bun.
Are 146 de ani.
O sută...
Nu pe baza carierei, ci a măiestriei sale,
e maestrul suprem al kung-fuului.
Domnule!
Am auzit că japonezii sunt un popor modest,
dar sunt mult mai umili decât mă așteptam.
Bum!
Descrierea mișcării aceleia drept „perfectă” arată lipsă de lăcomie.
Ne-ați urmărit, maestre?
V-am urmărit de la început.
Și am auzit tot ce ați spus.
Maestre...
Atunci, ce...
Chiar există ceva „perfect” pe lumea asta?
Da, există.
Asta vreți?
Da. Urmăriți cu atenție!
Asta e... mișcarea perfectă.
Măi să fie, ce tare!
Nu sunt doar 27 de articulații.
Dacă vreți să accelerați o mișcare, puteți adăuga oricâte articulații.
O sută, o mie, orice număr vreți.
Uite,
lasă cele 27 de articulații, îmi trebuie doar cele de la umăr până la degete.
Sunt doar câteva articulații, dar am atins viteza supersonică.
Uimitor, nu?
De fapt, am folosit doar câteva articulații.
Dar adevărul e destul de diferit.
Indiferent de structura sa reală,
eu mi-o imaginez în mod diferit. Imaginația nu are limite.
Înțelegi, samurai japonezi?
Imaginația nu are limite.
Articulații...
care nu există...
Mărește...
numărul articulațiilor...
Imaginează-ți!
Structura reală e așa.
Deci poate așa?
Sau poate așa?
Nu. E ridicol!
Cum să cred asta?
Imaginația nu poate depăși realitatea.
Oul...
De ce e oul un corp înconjurat de coajă?
E de la sine înțeles.
Pentru a proteja corpul fragil.
Asta e.
Și-a dorit o coajă tare. Exact!
De exemplu, frunzele care cresc mult deasupra capului.
„Vreau să mănânc acele frunze.”
Dorindu-și asta, girafa și-a întins gâtul.
Elefantul și-a întins trompa.
Exact. Au făcut-o ca să supraviețuiască!
Dungile de pe zebră.
Dungile de pe tigru. Petele de pe leopard.
Mimetismul insectelor. Aripile pasărilor. Otrava cobrei.
Toate au apărut pentru supraviețuire.
Din tenacitatea animalelor de a supraviețui.
Datorită acestui fapt, au realizat schimbări evolutive incredibile.
În comparație cu ce au obținut,
modificările corpului folosite în luptă...
sunt minuscule.
Sunt evoluții extrem de umile.
Se poate face.
Așa. Nu! Așa. Nu!
Așa!
Da!
HOURAI
Atât.
Vă sunt foarte recunoscător că v-ați grăbit aici
pentru Katsumi, fiul meu nesăbuit.
Fiu nesăbuit?
Nici vorbă.
Retsu.
Am auzit că l-ai învins odată cu o singură lovitură.
Din păcate, așa e.
Dar mi se pare greu de crezut.
Trecutul e trecut.
Katsumi s-a schimbat de atunci.
Cum s-ar termina meciul acum?
Nu sunt sigur. Acum...
Dacă maestrul luptător Kaiou Retsu i-a recunoscut măiestria,
atunci geniul lui Katsumi Orochi sigur e considerabil.
Nu vă contrazic.
Noua mișcare pe care i-am arătat-o zilele trecute...
Probabil deja o stăpânește.
Și, de fapt...
acum sigur a și îmbunătățit-o.
Asta e. Simt acum.
Am terminat pregătirea.
Pentru a da cel mai tare pumn, e necesară această poziție.
Fiecare ungher al corpului meu
trebuie să fie elastic.
Trebuie să fiu elastic ca o gumă
și pregătit să profit de ocazie.
Trebuie să resping ideea că pumnul meu e o armă.
Să-l țin nici strâns, nici deschis.
Poziția „nici strâns, nici deschis” ca la începutul vieții,
când s-au format mâinile.
Și articulațiile mi le imaginez...
așa.
Chiar tremur.
Doar dau un pumn în gol.
Dar tremur înainte să fac o mișcare atât de obișnuită într-un dojo.
Senzația simțită în mână...
Gândul de a mișca doar ce e dincolo de umăr...
Cu tot corpul...
Cu toată puterea mea...
Domnule... președinte...
Salut, Terada! E grozav
când stăpânești până și un singur lucru.
Ce naiba ați stăpânit?
O mișcare criminală. Una nouă.
Și o stăpâniți?
Nu mai împinge, la naiba!
Se poate spune și așa.
O stăpânesc?
E o senzație misterioasă.
Nu mi-am imaginat că va fi așa.
Rumina, ai auzit asta?
Nu. A fost un sunet? Sau o voce?
Nu contează.
Deci... cu cine lupți?
Va ajunge curând.
Probabil că asta era. Trebuie să mă grăbesc.
Te lupți cu Strydum?
Salut!
Nu văd pe nimeni.
Cu cine lupți?
Va apărea acum.
Știu ce e. Își imaginează.
Voi doi, înapoi!
În acest moment, singurul care știa cine era adversarul...
Ce? E uriaș!
...era însuși Baki.
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă