Haluaisin taistella Suolakurkun kanssa.
Niinkö? Tiedäthän, mitä se tarkoittaa, Katsumi?
Antaudun sen ruoaksi.
Vai niin. Siinä on kuitenkin pari ehtoa.
Ja niin asiasta sovittiin.
Mitsunari Tokugawalla oli kaksi ehtoa.
Ensinnäkin ottelun piti alkaa kuudelta aamulla.
Ja kumma kyllä, se tuli järjestää stadionilla eikä maanalaisella areenalla.
Ehdot eivät olleet ongelma. Ongelma oli minussa itsessäni.
Olenko oikea henkilö?
Olenko minä, Katsumi Orochi, oikea tehtävään?
Äiti? Miksi tulit näin aikaisin?
Isäsi kertoi, että ottelu on tärkeä.
Niinpä kutsuin henkilön, joka on sinulle tärkein.
Korvaamattoman ihmisen.
Älä höpsi, äiti. En välitä, kenet kutsuit.
Kukaan ei ole sinua tärkeämpi.
Sinä olet...
Olet ainoa äitini.
Hän lähti. - Ei se mitään.
Toki se ei olekaan mikään baseballottelu.
Siinä on Natsuen kutsuma henkilö.
Siltä näyttää. Hänet äitini kutsui.
Uskomatonta.
Hän on biologinen äitini.
Kaikki tapahtui 15 vuotta aiemmin.
Doppo Orochi sai kutsun ystävänsä sirkukseen.
Viisivuotiaan ihmelapsen kyvyt ällistyttivät häntä.
KATSUMI OROCHI
Sitten pojan isä kuoli onnettomuudessa.
Doppo ja hänen vaimonsa adoptoivat pojan äidiltä.
Kappas. - Pitkästä aikaa.
Sirkuksella ei ole mennyt hyvin viime aikoina.
Oho. Oletpa sinä lihaksikas.
Olit itkupilli pienenä. Olet kasvanut kovasti.
Sain tämän kehon sinulta.
Sinun kuuluisi vihata minua!
Älä höpsi. Olet ainoa äitini.
Kaksi äitiä on ainutlaatuinen asia.
Ja vieläpä rakastan kumpaakin.
Rakastan kumpaakin heistä aidosti.
On onni, kun on kaksi äitiä.
En olisi uskonut, että taistelet ennen minua.
Minun kuuluu tehdä se.
Niin, sinun se kuuluu tehdä.
Katsokin, etten joudu tulemaan siivoamaan jälkiäsi.
Kiitos huolenpidosta.
Sei!
Suora keskilinjan isku.
Se on japanilaisen karaten peruselementtejä.
Se ei ole vain tekniikka. Se on lajin symboli.
Se symboli hyökyi nyt Katsumia kohti 55 000-päisestä väkijoukosta.
Tokiossa on 220 Shinshinkai-kerhoa.
Niillä on yhteensä 55 000 kannattajaa.
Väki oli kokoontunut aamuvarhain -
Tokyo Domeen kannustamaan nuorta johtajaansa.
55 000 ihmisen hengähdyksestä syntyi valtava paineaalto.
Opettaja Atsushi Suedon johdolla -
joukko huusi kaikin voimin.
"Voimia, mestari!"
Sei! - Sei!
Nuori johtaja oli nyt kypsä vastaamaan -
suuriin odotuksiin, jotka häneen kohdistuivat.
Tiedän, että olet siellä.
Ala tulla.
Leuka.
Rinta.
Kylki.
Nivuset.
Reisi.
Viiden iskun yhdistelmä!
Hän teki sen!
Täysosuma!
En tiennyt, että Katsumi Orochi on noin vahva.
Hän on vahvistunut huomattavasti.
Hän hymyilee.
Hyvä hyökkäys. Parempaa ei voisi toivoa.
Mutta vastassa on Suolakurkku, taistelija dinosaurusten ajalta.
Nykyajan keho ei vedä hänelle vertoja.
Nyt tulee suora potku.
Hän ei hämää, potkaisee vain.
Kuin rekkaan törmäisi.
Onnistuin torjumaan mutta sain kovan tällin.
Sain vanhemmiltani tämän kehon, jolla nousta.
Isältäni Doppolta sain taidot, joilla nousta.
Ja äitini Natsue kasvatti minut nousemaan.
Olen kiitollinen molemmille vanhemmilleni.
Silloin Suolakurkun hymy hälveni.
Katsumi ei ollut enää leikkikaveri vaan ruokaa.
Siinä kaukaisessa maassa -
Suolakurkku oli syönyt vain mahtavimpia vihollisiaan.
Juuri niiden mahtavuuden vuoksi, vaikka viidakon laki onkin ehdoton.
Suolakurkku yksin uhmasi Jumalan lakia. Hän söi vain hyökkääjiä.
Se oli kaaoksen keskellä hänen ainoa sääntönsä, pieni ylpeyden lähde.
Nyt tämä mahtava vastustaja pakotti hänet tekemään sen taas.
Leikki oli päättynyt.
Baki, katso Suolakurkun asentoa.
Niinpä.
Ihan kuin Yujiro Hanma, mutta vähät siitä.
Mitä sinulle on tapahtunut, Katsumi? Miten sinusta tuli noin ketterä?
Mitä mestari arvelee? Päättyykö tämä tähän?
Mitä mieltä olette Suolakurkusta?
No, jos minä saisin päättää...
Johtaja astuu eteenpäin!
Haluaisin pysäyttää sen sydämen.
Nyt se tapahtuu!
Suolakurkun mieleen tuli T. rexin teräksinen häntä.
Sillä lailla!
Hän teki sen!
Suolakurkku tunsi ensimmäistä kertaa 190 miljoonan vuotensa aikana -
outoa kipua vatsassaan.
Jokin yhtä painava kuin T. rexin häntä oli iskenyt häntä vatsaan.
Kuten arvelin.
Jopa Suolakurkku kaatuu, kun häntä isketään äänen nopeudella.
Mutta kun nyrkillä iskee sillä nopeudella,
nyrkkikin tuhoutuu.
Hänen nyrkkinsä!
Suolakurkku oli kaadettu ensimmäistä kertaa,
mutta karateka oli tärvellyt nyrkkinsä.
Siitä huolimatta karateka iloitsi.
Hänen kehonsa hallitsi äänen nopeuden.
Nyt hänen jokainen liikkeensä perustui siihen.
Karateka Katsumi Orochi oli liekeissä tuona 21-vuotisen elämänsä kesänä.
Se tehoaa!
Hän pääsi voitolle!
Hän teki sen!
Hän onnistui.
Baki, onkohan Katsumi nyt voittanut?
Hänellä oli nyt äänen nopeuden aiheuttama ongelma.
Suolakurkun päihittäminen vaati kovan uhrauksen.
Suolakurkkua ei voi päihittää muuten.
Katsumin nyrkit ovat hajalla. Onko Suolakurkun keho terästä?
Syy ei ole Suolakurkun kehossa.
Herra Payne.
Vaurion aiheutti paine, kun äänivalli rikkoutui.
Ääni... - Valli?
Esimerkiksi nopeutta kiihdyttävä lentokone kohtaa ilmanvastusta.
Vastus kasvaa suhteessa kiihdytykseen.
Kun äänen nopeus ylittyy,
äänivalli murtuu.
Paine rasittaa äänivallin rikkovaa esinettä.
On tapahtunut monia onnettomuuksia.
Metallinen lentokonekaan ei aina kestä sitä.
Kuvittelemme, ettei ilmassa ole vastusta.
Kun käsien ja jalkojen liike ylittää äänen nopeuden,
ne rasittuvat valtavasti.
Aiheuttiko äänivallin rikkominen tuollaiset vammat?
Hän joutui uhraamaan kummankin kätensä ja vasemman jalan voittaakseen.
Mutta Suolakurkku tokenee jo.
Hän alkaa taas hymyillä.
Hän nousee sellaisten iskujen jälkeen!
Eivätkö ne vaikuttaneet häneen?
Uskomatonta. Hyökkääjä oli polvillaan hyökkäyksensä kohteen edessä.
Voi, miksi Jumala lähetti tämän olennon nykymaailmaan?
Ikävä sanoa, mutta Katsumi ei ole tehnyt yhtään virhettä.
Tämä on luonnollinen seuraus tapahtuneesta.
Te ette ymmärrä.
Myönnän, että kamppailumestarit ovat vahvoja.
Siinä olette ylittäneet odotukseni.
Mutta ajatelkaapa.
Suolakurkun vastustajat olivat muinaisajoilta.
Niiden koko oli sen mukainen.
Yksi asia on varma.
15-tonnisen otuksen isku ei voinut olla 100-kiloisen Katsumin iskua heikompi.
Hän tekee sen liikkeen!
En ole tehnyt ainuttakaan virhettä,
mutta tuhosin molemmat käteni ja toisen jalan.
Näkisittepä ilmeenne.
Myös te kaksi.
Älkää suotta pelätkö.
En ole vielä käyttänyt sitä.
Liikettä, jonka vain minä hallitsen, Mach-iskuani!
Vieläkö hän jaksaa?
Tule, ystäväni.
Vastustajan lyöminen on ollut aina mielessäni.
Entistä vahvemmat ja rivakammat iskut, jotka tekevät tuhoa.
Olen rakentanut vahvat lihakset ja ketteryyden, joilla voin tehdä tuhoa.
Loin mielikuvituksen voimalla taipumattomista luistani tuhoisan piiskan.
Minulla on nyt ainutlaatuinen liike,
jonka voimalle ja mahtavuudelle mikään ei vedä vertoja.
Se yllättää itseänikin.
Olen koko ikäni keskittynyt vahvojen iskujen hiomiseen.
Ja nyt lopputuloksena on isku, jonka ei kuulukaan osua!
Verta!
Kumman heistä?
Olipa se vahingossa keksitty tai lahja Jumalalta,
piiska voi saavuttaa äänen nopeuden ihmisen kehon voimalla.
Tässä piiska saavuttaa maksiminopeutensa.
Se ei synny piiskan iskusta vaan kärjen kääntyessä takaisin päin.
Hän oli hionut iskuja koko ikänsä eikä epäröinyt.
Hänen iskujensa oli tarkoitus osua kohteeseensa.
Nyt hänen piti unohtaa se kaikki.
Tuloksena oli entistä suurempi nopeus ja sokkiaalto.
Sehän on selvää.
Luut eivät ole piiskoja. Niveliä on rajallinen määrä.
Tavallisia luita.
Hänen luunsa.
Ne ovat paljaina!
Tämä on luonnollista. Luut eivät ole piiskoja.
Lumous on haihtunut. Olen herännyt unesta.
Nyt riittää. Voin herätä.
Lumous haihtukoon.
Minulla ei ole enää mitään annettavaa.
Selviydyin loppuun. Olen vielä tolpillani!
Voittoni on kaikkien ansiota!
Kappas vain.
Poika vei muutamassa päivässä kungfun 50 vuotta eteenpäin.
Mahtavaa.
Katsumi Orochi on kehittänyt hämmästyttävän kyvyn.
Minun on pakko kumartaa.
Sei! - Sei!
Kiitän teitä.
Vaikka en ansaitse tätä, kiitos.
Tämä vetää nöyräksi.
Olen kiitollinen tästä arvostuksesta.
Nukkuuko hän vain?
Mahdotonta. Järjetöntä.
Sei!
Älkää yllättykö.
Miestä ei tyrmättykään. Hän vain nukahti.
Mitä ihmettä?
Hänkö vain lepäilee?
Ottelun lopputulos on jo selvä.
Eikö Katsumi voittanutkaan?
Kaikki näkevät, että hän sai pahoja vammoja.
Jos taistelu olisi tapahtunut luonnossa,
ei olisi enää tarvetta hyökätä Katsumin kimppuun.
Mitä nyt siis tapahtuu? Luonnossa mitään ei haaskata.
Voi odottaa torkkuen, että vastustaja menehtyy.
Se on Suolakurkulle järkevintä.
Tämä on sitä, mistä Tokugawa kertoi.
Suolakurkku välittää vastustajistaan ja syö niitä, joista välittää.
Syöminen on kuin jäähyväiset.
Siksi hän kyynelehtii.
Olen kiitollinen.
Jokin on pielessä.
Tämä kaikkien aikojen vahvin mies tällä planeetalla -
on noteerannut minut vahvana vastustajana.
Ponnisteluni tuotti tulosta.
Kuinka voin kiittää häntä tästä tunteesta?
Miten vastaan?
Tekstitys: Suvi Niemelä