Ädla äldste, låt mig slåss mot Pickle.
Allvarligt? Du vet väl vad det betyder, Katsumi?
- Låt mig vara dess mat. - Jag förstår.
Men Katsumi, det finns vissa villkor.
Det var så det avgjordes, bara så där.
Mitsunari Tokugawa hade två villkor.
Det ena var att fajten skulle börja kl. 06.00.
Det andra var att den skulle hållas på basebollstadion,
inte den underjordiska arenan.
Jag hade inga problem med det. Problemet var med mig själv.
Borde det vara jag?
Borde det vara jag, Katsumi Orochi?
Mamma?
Varför är du här så tidigt?
Din far sa
att det här var en viktig match.
Därför bjöd jag in personen som är viktigast för dig,
en dyrbar person som inte kan ersättas.
Var inte löjlig, mamma. Jag struntar i vem du bjöd in.
Ingen är viktigare för mig än du.
Du är...
...min enda mor.
- Hon gick. - Det är okej.
Det här är inte som att se en basebollmatch.
Det är personen Natsue bjöd in.
Jag vet.
Hon är personen min mor bjöd in.
Det här är otroligt.
Och...
...hon är min biologiska mor.
Allt hände 15 år tidigare.
Doppo Orochi blev förundrad när han besökte sin väns cirkus.
Han blev förundrad över det femåriga underbarnets fysiska förmåga och talang.
Sen dog pojkens far i en olycka.
Då tog Doppo och hans fru hand om pojken och adopterade och uppfostrade honom.
Ser man på.
Det var längesen.
Affärerna har inte gått så bra på sistone.
Oj, du har verkligen byggt muskler.
Du var en riktig lipsill. Du har kommit så långt.
Det är kroppen du gav mig.
- Du borde förakta mig! - Var inte löjlig.
Du är
min enda mor.
Att ha två mödrar är unikt.
Att ha två så kära för mig är unikt.
Jag har två kärlekar, men ingen av dem är falsk.
Vilken tur jag har
som har två mödrar.
Jag trodde aldrig att du skulle gå före mig.
Det borde vara jag.
Ja.
Det borde vara du.
Tvinga mig inte gå ut dit och städa upp efter dig.
Jag uppskattar din omtanke.
Sei!
Den raka kroppsattacken,
den mest grundläggande inom japansk karatekonst.
Dess existens är mer än en teknik. Det är själva symbolen för konsten.
Den symbolen, samlad i en grupp på 55 000, regnade ner över Katsumi.
Sei!
Ja!
Sei!
Det finns 220 Shinshinkai-filialer i Tokyo,
med totalt 55 000 medlemmar.
Trots att det var tidigt på morgonen
samlades de här i Tokyo Dome för att inspirera sin unga ledare.
En enda utandning förvandlades till en enorm chockvåg
när 55 000 andades ut tillsammans.
Under ledning av instruktör Atsushi Suedo,
med orubbligt ledarskap,
skrek de genom att ta i från tårna.
"Fatta mod, mästare!"
- Sei! - Sei!
Deras unga ledare hade nu mognat mer än tillräckligt
för att acceptera den otroliga förväntan som hade lagts på honom.
- Sei! - Sei!
Jag vet att du är där.
Kom ut!
Käken.
Bröstet.
Revbenen.
Ljumsken.
Låret.
Fem slag mot vitala delar!
- Han gjorde det! - Mitt i prick!
Han är mäktig.
Jag visste inte att Katsumi Orochi var så mäktig.
Nej, han har blivit betydligt starkare.
Han ler.
Det var en rejäl attack.
Man kan inte hoppas på bättre.
Men hans motståndare är Pickle, dinosaurietidens största krigare.
Den moderna fysiken kan inte jämföras med hans kropps förmågor.
Här kommer den, en spark framifrån.
Han tänker inte ens finta, bara sparka!
Som att bli påkörd av en anläggningsbil.
Jag lyckades blockera den, men jag har ändå tagit mycket skada.
Mina föräldrar, som gav mig kroppen som kan resa sig igen.
Min far Doppo, som gav mig förmågan att resa mig igen.
Min mor Natsue, som uppfostrade mig att resa mig igen.
Jag är tacksam mot alla mina fyra föräldrar.
Från och med nu försvann leendet på Pickles läppar.
Det var då Katsumi höjdes från leksak till mat.
I det avlägsna landet.
De mäktigaste fienderna –
endast dem åt han.
För de var de mäktigaste.
Djungelns lag är absolut.
Han fortsatte trotsa den lagen som definierades av Gud.
Han åt bara dem som attackerade honom.
Mitt i laglösheten var det hans enda regel,
en källa till stolthet.
Och nu
tvingar den här mäktiga fienden honom att inta samma position.
Lekstunden var över.
- Baki, titta på Pickles position. - Ja.
Den är precis som Yujiro Hanmas. Men glöm det.
Vad hände med dig, Katsumi? Hur blev du så smidig?
Mästare, vad tror du? Kommer det att sluta här?
Vad tycker du om Pickle?
Om jag fick...
Ordföranden klev fram!
...skulle jag vilja stoppa dess hjärta.
Det är nu det gäller!
Bilden som for genom Pickles huvud i den stunden
var stålsvansen hos hans rival T-rex.
Där har vi den.
Han gjorde det!
För första gången i sitt 190 miljoner år långa liv
kände Pickle en främmande smärta i magen.
Nåt med vikten av en T-rex svans
träffade honom rakt i magen.
Precis som jag trodde.
Även nån som Pickle
skulle golvas om de träffades av ett slag i mach-hastighet.
Men det är en sak till.
Om man slår nån med en knytnäve i mach-hastighet
blir näven förstörd.
Hans näve!
Pickle hade golvats, en bedrift ingen man hade lyckats med,
men det var på bekostnad av en knytnäve, en karateutövares livsnerv.
Men fajtern var salig.
Hans kropp hade bemästrat mach-hastighet.
Nu styrdes alla rörelser han gjorde av den här nya beräkningen.
Karateutövaren Katsumi Orochi,
under sommaren av sitt 21:a år, var glödande het.
- Det funkar! - Han är överväldigad!
Han gjorde det!
Han lyckades.
Baki, betyder det här att Katsumi vann?
Men nu stod han inför ett problem direkt orsakat av den mach-hastigheten.
Det är Pickle.
Om man inte offrade så mycket
skulle man aldrig slå ner Pickle, inte ens en gång.
Även efter Katsumis knytnäve... Är Pickles kropp gjord av stål?
- Det hände inte på grund av Pickles kropp. - Herr Payne.
Det är på grund av luften, för att ha sprängt ljudvallen.
- Ljud... - ...vallen?
När ett flygplan accelererar möter det motstånd från luften.
Motståndet blir starkare i proportion till accelerationen.
Så fort hastigheten överskrider 1 225 km/tim
spränger den ljudvallen.
Problemet är belastningen på objektet när det spränger ljudvallen.
Det finns många rapporter om tragedier.
Ibland har inte ens metallflygplan klarat belastningen.
Vi tror alla att luft inte bjuder motstånd.
Men när hans händer och fot överskred 1 225 km/tim
belastades de otroligt.
Är det så destruktivt att spränga ljudvallen?
Han fick offra båda händerna och vänster fot
för att få ett verkligt övertag.
Men...
...Pickle återhämtar sig redan.
Han har redan börjat le igen.
- Han reser sig. - Efter att ha tagit de slagen!
Hade de ingen effekt?
Så befängt.
Den som träffade stod på knä, medan den attackerade såg ner på honom.
Varför har Gud skickat nåt sånt till den moderna världen?
Inget av det Katsumi har gjort hittills har varit ett misstag.
Det här är bara resultatet av vad som har hänt. Det är allt.
Ni fattar bara inte.
Jag erkänner att ni kampsportsutövare är mäktiga.
Ni har överträffat mina förväntningar, det tillstår jag.
Men fundera på det.
Pickles rivaler var varelser från primitiva tider.
De var lika stora som primitiva varelser.
Det här vet jag säkert:
Attackerna från de varelserna på 15 ton, på 15 000 kg,
kan inte ha varit svagare än en attack från 100 kg tunga Katsumi.
Han tänker göra den där rörelsen.
Jag har inte gjort några misstag. Jag har inte gjort ett enda misstag.
Men till följd av det har jag förstört mina händer och en fot.
Titta bara på er.
Även de där två.
Oroa er inte.
Jag har fortfarande inte använt den,
rörelsen endast jag har bemästrat, min unika mach!
Menar du att han har mer kvar?
Kom, min gode vän!
Jag har bara tänkt på att slå mina motståndare,
att sätta rörelser kraftfullt, snabbt,
att sätta dem och orsaka skada.
Jag har byggt muskler för kraftfulla attacker.
Jag har blivit smidig nog att kunna orsaka skada.
Jag förvandlade mina oböjliga ben till en piska.
Jag har utvecklat min mest unika,
banbrytande, mäktiga och eleganta rörelse.
Den överraskar till och med mig.
Jag har alltid tänkt på att sätta kraftfulla träffar.
Och tänk att den här sista formen är en rörelse som inte ska träffa.
Blod!
Vems är det?
Vare sig en oavsiktlig uppfinning eller en gåva från Gud
är piskan ett verktyg som kan uppnå mach-hastighet genom mänsklig lokomotion.
Ögonblicket piskan uppnår maxhastighet är här.
Den uppnås inte genom att svänga piskan.
Det är det egendomliga ögonblicket när spetsen vänder för att komma tillbaka.
Han la hela sitt liv på att sätta slag och hade inga tvivel när han gjorde det.
Det var uppenbart att han skulle träffa. Man antog att han skulle sätta sina slag.
Men han var tvungen att släppa allt det.
Det han uppnådde var en ännu större mach,
en ännu större chockvåg.
Så klart.
De är ingen piska.
De har inte flera leder.
De är bara vanliga ben.
Hans ben...
De sticker ut!
Det är bara naturligt. Ben är inte piskor.
Förtrollningen har lyfts.
Jag har vaknat ur drömmen.
Det räcker.
Jag kan vakna nu.
Den kan lyftas nu.
Jag har
inget annat att använda.
Jag hann i tid.
Det är jag som står kvar!
Den här segern fick jag av alla!
Ja!
Kära nån.
Pojken har, på bara några dagar, avancerat kung-fun med 50 år.
Grymt.
Katsumi Orochi har uppnått enastående talang!
Jag kan inte låta bli att böja huvudet.
Sei!
Jag tackar er.
Sei!
Även om jag är oförtjänt, tackar jag er.
Det känns som om jag borde be om ursäkt.
Det är därför det kallas uppskattning. Det här är sann uppskattning.
Han...
Sover han bara?
Omöjligt.
Det är helt galet.
Sei!
Bli inte förvånade, allihop.
Han har inte blivit knockad. Han somnade bara.
- Va? - Du skämtar!
- Tar han bara en paus? - Den här fajten är redan över.
Menar du att Katsumi inte har vunnit?
Det är tydligt att han har lidit allvarlig skada.
Om den här striden hade ägt rum i naturen
skulle det inte längre vara nödvändigt att attackera Katsumi.
- Så vad ska göras nu? - Slöseri förekommer inte i naturens värld.
Man sover och väntar tills ens motståndare slutar andas.
Det är mest logiskt för Pickle.
Det här måste vara
vad Tokugawa berättade om.
Pickle älskar dem som attackerar honom. Han äter dem han älskar.
Att äta dem är hans sätt att ta farväl.
Så han fäller tårar.
Jag är tacksam.
Nåt är fel.
Den här mannen, den mäktigaste sen planeten formades,
har erkänt mig som en mäktig motståndare.
Mina ansträngningar
har gett resultat.
Hur ska jag återgälda honom för den här känslan?
Hur ska jag svara?
Undertexter: Josephine Roos Henriksson