Han rejste sig op.
Han rejste sig!
Jeg troede, det var slut!
Formand, løb!
Jeg vidste det.
Pickle, jeg har haft sjov nok.
Tag mig. Tag mit liv.
Det kan du ikke!
Nå, Pickle.
Smager jeg godt?
Nej!
Jeg holder mit løfte.
Efter at være kommet så langt, venter jeg ikke at gå herfra i live.
Du har vundet. Æd mig.
Ikke kun mine arme. Ikke kun mine ben.
Ikke kun mit hoved.
Efterlad ikke noget.
Han lader ham æde sig. Det gør han virkelig!
Tilgiv mig, Pickle.
Men det er ikke dinosaurernes tid.
Jeg kan ikke holde mit løfte!
Det er ikke kugler. Tilgiv mig.
Doppo!
Instruktør!
Orochi!
Sig, de skal sænke deres våben.
Ældste Tokugawa, sig ikke,
at du vil bringe skam over min søn, vel?
Hvad?
Der var et uskrevet løfte
mellem Katsumi og Pickle, mand til mand.
Det har du ingen indflydelse på.
Han holder sit løfte.
På tværs af tidsaldre, racer, kulturer og intelligens
er der én adfærd, som alle mennesker udøver.
Naturens kræfter overgår menneskets forståelse.
Når det står over for trusler uden for dets kontrol,
vises en utrolig menneskelighed, som ikke let kan efterlignes.
Når man møder kærlighed, egenvilje eller ømhed,
folder mennesket hænderne af en eller anden grund.
Den skulle være et krigsbytte,
men det blev skænket af en ven.
Nok var han vild, men han var et menneske.
Nok var han en primitiv mand, men han var hans ven.
Bliv udfordret.
Kæmp. Vind. Æd.
Bliv angrebet. Kæmp imod.
Kamp. Vind. Æd.
I en tidsalder med konstante kampe var der ingen mangel på føde.
Der var rigeligt at tage af.
Han sloges mod de største sværvægtere.
Uden grund til at holde igen.
Han tog fra dem, der var større og stærkere.
Det gjorde ham stolt.
Og nu
stod en ny fjende over for ham, en mindre fjende.
Han sparkede med små fødder
og slog med små hænder.
Han var en svækling uden kløer, hugtænder eller gift.
Men hans angreb var uforligneligt intense.
Hugtænder, horn og enorme fødder.
Han var på niveau med dem.
Nogle ting kan forstås uden ord.
Denne lille mand har sikkert ofret sig.
Selv uden at kende ordet offer,
forstår han essensen af offer.
Denne mand fik et kraftfuldt våben i bytte for en enorm indsats.
Selv med små hænder, selv med små fødder...
Selv uden sprog forstod Pickle noget.
Han forvandlede de små, bløde tingester
til hugtænder, horn og kløer.
Denne bedrift var uerstattelig.
Men han ofrede stadig sådan en dyrebar skat.
Indsats, offer, skrøbelighed, konsolidering, finpudsning og skat.
Uden at kende ét ord forstod han det.
For første gang valgte han at gå med tom mave.
Pickles krop var fyldt med en mystisk tilfredsstillelse.
Hvad?
Hvad er der?
De 50.000 mennesker forsvandt.
De 55.000 Shinshinkai-medlemmer havde fyldt stadionet.
Naturligvis var de der endnu.
De knælede alle på jorden.
De kunne ikke bære at se ned på deres respekterede leder.
Uden kommando knælede de alle sammen af sig selv.
Ved at sænke deres blik viste de deres hengivenhed.
Baki var fuld af fortrydelse.
Jeg troede ikke, du ville gøre det før mig.
I jalousi kunne han ikke holde den grove kommentar tilbage.
Denne legesyge, forkælede leder...
Hvem havde troet, han ville blomstre med så bemærkelsesværdig adel.
Hans far var stolt.
Selvom de ikke var i familie, fulgte de samme vej.
Nu han tænkte over det, skete det nok,
dengang Doppo informerede ham om den store kriger Retsus nederlag.
Det er dig, der ikke forstår.
Jeg siger det igen.
Det er præcis, hvad undervurdering betyder!
Han fornemmede noget fra sin søn, han aldrig havde set tegn på før.
Han prøver at ændre sig.
Fantastisk.
Det var noget af en forandring.
Hvor er Pickle?
Kan du ikke høre det?
Det hyl, der rumler fra Jordens indre.
Selvom Pickle virker uskadt,
var det noget af en kamp for ham.
Det er kinesisk te.
Det er min egen blanding.
Det dufter godt.
Det er godt.
Bladene i kinesisk te er fermenterede.
Derfor er aromaen og smagen meget rig.
Ja, den er meget rig.
Japansk grøn te er dejligt, men er ikke helt nok for mig.
Jeg laver en kop god japansk te til dig.
Bancha, sencha og hojicha- te er heller ikke fermenterede,
men de er alle lækre.
Katsumi, jeg forstår fuldt ud, at det er hensynsløst at sige til dig nu,
hvor du har mistet en arm.
Jeg misunder dig.
Det er så irriterende.
Jeg vil ikke være ydmyg.
Enhver, der lever af kampsport, ville være jaloux.
Det var den slags kamp.
Jeg må indrømme, det er sandt.
Men selvfølgelig
har jeg ikke opnået det alene.
Selvfølgelig er der jer, Kaiou Retsu og den store Kaiou Kaku...
Og vores mange forgængere i Kina, Okinawa og Japan,
der i tusindvis af år
aldrig er holdt op med at udvikle sig.
Åndedræt og varme fra hundredtusinder, fra millioner af vores forgængere.
Og det vil fortsætte i al evighed.
Jeg kan mærke det nu.
Jeg var heldig nok at repræsentere alt det.
Kampen var et samarbejde mellem Japan og Kina.
Men du vandt ikke.
Hej.
- He. - Hvordan kan du sige det?
Det var noget, der skulle siges.
Baki, jeg manglede måske styrke, men jeg gjorde til mit yderste.
Det kan du ikke benægte.
Og der bliver ikke et bedre match for mig.
Tror du, du kan fortsætte, hvor jeg slap?
Det gør jeg.
Det var et mystisk syn.
Manden gik bare afsted.
Men folk på gaden...
...stoppede alle et øjeblik.
Men han gik bare afsted.
Lad os sige, at en ung impala
gik alene på den afrikanske savanne.
Da den desværre
støder på en ung gepard.
Den har evnen til at accelerere fra 0 til 110 km/t på fire sekunder.
Den er en mester.
Hvilken ulykke, den har mødt.
Den unge impalas situation er så desperat,
hele dens krop fryser og kan ikke bevæge sig.
Det var præcis det samme, der skete her og nu.
Ingen kendte hans navn. Han var bare en fremmed, der kom forbi.
Uden at vide noget om ham
reagerede alle celler i deres kroppe, før deres hjerne kunne.
Det ser ikke ud, som om du vil kæmpe.
Jeg håbede, vi kunne tale et øjeblik.
Hvad sagde jeg?
Ja.
Når jeg ser tilbage, begyndte det da.
Uden dine ord...
Derfor vil ingen være i nærheden af dig.
Ikke mig, ikke Baki, ikke engang din far.
...havde min eneste søn, Katsumi,
aldrig forandret sig.
Hæld ikke, før det er ved munden.
Selv en kat kan forvandles til en løve.
Af en forkælet møgunge,
synes jeg, han gjorde det ret godt.
Men Doppo Orochi...
Du har begået en afgørende fejl.
Du har helt ret.
Så du indser det selv?
Jeg væmmes ved mig selv nu.
Jeg var alt for mild.
Du der.
Ja, ja?
En Port Ellen, ti års.
Så gerne.
Hvordan vil du have den?
Over is? Straight?
Bare flasken og et krus.
Hvad?
Drikker han virkelig whisky af et ølkrus?
Drikker han 70 % whisky af et ølkrus?
Var du for mild? Hvordan?
Det stemmer.
Jeg var så forbløffet over Katsumis vækst, at jeg forglemte mig.
Da jeg så min søn udvikle sig i spring,
da jeg så ham gøre fænomenale fremskridt,
glemte jeg min pligt.
En kæmpers pligt.
Selvom vi er far og søn, bør man aldrig være mild.
Selvom det er min maksime,
selvom det er kampsportens maksime,
bliver alle rørt over udviklingshistorier.
Verdens mest kraftfulde karate?
Sikke en joke!
Doppo Orochi.
Du har indrømmet det hele nu.
Dybt under Colorado,
i det ubevægelige saltstenlag, der er 1.000 meter tykt,
lå en gammel kriger frosset i 190 millioner år.
Så blev han nemt genoplivet i moderne tid.
Doppo, hvordan tolker du det?
Undskyld mig. Giv mig pen og papir.
Ja, straks.
Det her er svaret.
Pickle sov i 190 millioner år.
Og 50, plus/minus et par år,
er det antal år, vi kan kæmpe aktivt.
Svaret er
én ud af 3.800.000.
Jaså.
Fra et matematisk perspektiv betragtes
alt under én ud af 300.000 som nul procent.
Med andre ord kan man sige, at det aldrig vil ske.
Det tal...
Det er ikke tilfældigt.
Det er noget at prale med.
De højere magter har bemærket det.
Nogen deroppe siger,
at det er den eneste gang, vi nogensinde kan afgøre,
hvem den mest magtfulde i planetens historie er.
Utroligt!
Det er aldrig sket før.
Jeg kan end ikke fremmane et uklart billede eller skyggen af ham.
Pickle...
Du er fantastisk.
Hvad pokker er du?
Jeg kan ikke se hele billedet.
Jeg har set ham med mine egne øjne.
Han er brændt ind på nethinden.
De ekstraordinært lange, vilde hænder.
Ben er som stærke fjedre, der igangsætter hurtige bevægelser.
De klare øjne oplyste af oldgamle tiders flamme.
Hans hud. Hans mund. De overudviklede hjørnetænder.
Og hans udseende, når han kæmper.
Men stadig
kan jeg ikke se ham stå overfor mig.
Jeg kan ikke forestille mig det.
Retsu.
Din monsterfabrik.
Ligesom jeg forventede, er det helt enkelt.
Træner du?
Jeg får vist mere en lærestreg.
At jeg ikke er det bæsts ligemand.
Hvad pokker er Pickle?
Det ved hverken jeg eller Katsumi.
Ikke engang dem, der har kæmpet mod ham, ved det.
Desværre kunne hverken Katsumi eller jeg
udløse Pickles fulde potentiale.
Jeg kan næsten ikke klare det, Retsu.
Kan du fatte det?
Jeg skal kæmpe til det sidste mod en ufatteligt stærk fyr!
Vi ved ikke, hvor stærk han er.
Vi aner ikke, hvad han vil gøre!
Jeg får lov at kæmpe mod ham!
Du har forberedt dig.
Lad os kontakte Tokugawa i morgen.
Det er at tage det alt for let. Vi kontakter ham ikke i morgen.
I morgen går jeg personligt til Pickle.
Baki...
Det er måske ikke noget, du vil høre,
men da jeg så på dig nu,
så jeg din far, Yujiro Hanma, i dig.
Det føltes, som om jeg talte med Bæstet selv.
Jeg har ledt efter dig, abemenneske.
Tekster af: Anja Molin