BAKI HANMA
- Han reiste seg. - Han reiste seg!
- Jeg trodde det var over! - Formann, løp!
Jeg visste det.
Pickle, jeg har moret meg nok.
Ta meg. Ta livet mitt.
Det kan du ikke!
Så, Pickle.
Smaker jeg godt?
Nei!
Jeg skal holde løftet mitt.
Jeg forventer ikke å overleve etter å ha kommet så langt.
Du har vunnet, spis meg.
Ikke bare armene og beina mine.
Ikke bare hodet mitt. Ikke legg igjen noe.
Han skal virkelig la ham spise ham!
Tilgi meg, Pickle, men dette er ikke dinosaurenes tid.
Jeg kan ikke holde løftet mitt!
De er ikke kuler. Tilgi meg.
Doppo!
- Direktør! - Grunnlegger Orochi!
Be dem senke våpnene.
Ærede eldre, ikke si
at du planlegger å bringe skam over sønnen min?
Hva?
Det var et uskrevet løfte mellom Katsumi og Pickle, mann til mann.
Det er ikke noe du får blande deg i.
Han skal holde løftet sitt.
Blant alle tidsperioder, raser kulturer og intelligenser,
er det én ting alle praktiserer, uansett hvor ulike de er.
Naturkrefter er større enn menneskets forståelse.
Så når de møter farer de ikke kan kontrollere,
viser de menneskelighet som er vanskelig å etterligne.
Når de står ovenfor kjærlighet, stahet eller ømhet,
folder mennesker av en eller annen grunn hendene.
Det skulle være et krigstrofé, men det ble gitt av en venn.
Han er kanskje vill, men han er menneske.
Han er kanskje primitiv, men han var en venn.
Bli utfordret.
Slåss. Vinn. Spis.
Bli angrepet. Kjemp tilbake.
Kjemp. Vinn. Spis.
Det manglet aldri mat i tiden med konstante kamper.
Han manglet aldri noen han kunne ta.
Han slåss mot tungvekterne. Det var ikke nødvendig å holde igjen.
Han tok fra de som var større og sterkere.
Det gjorde ham stolt.
Og nå sto en ny fiende foran ham, en fiende som var mindre enn ham.
Han sparket med små føtter og slo med små hender.
Han er en svekling uten klør, hoggtenner eller gift.
Men angrepene hans var utrolig intense.
Dens hoggtenner, dens horn og dens kraftige tramp. De var likestilte.
Noen ting kan forstås uten språk.
Det er sannsynlig at den lille mannen har ofret noe.
Selv uten å kjenne ordet "offer", forstår han essensen av det.
Mannen hadde gjort en stor innsats for å anskaffe et kraftig våpen.
Selv med små hender, selv med små føtter...
Pickle forstod noe selv uten språk.
Han forvandlet de små, myke tingene til hoggtenner, horn og klør.
Bragden var en uerstattelig skatt. Men han tilbød likevel noe så dyrebart.
Innsats, offer, skrøpelighet, forsterkning, perfeksjonering og skatt.
Han forstod uten å kunne et eneste ord. Det var første gang han dro med tom mage.
Pickles kropp var fylt med en mystisk tilfredsstillelse.
- Hva? - Hva?
- Hva er i veien? - De 50 000 menneskene forsvant.
De 55 000 medlemmene av Shinshinkai hadde fylt stadionet.
Naturligvis hadde ikke noen av dem dratt.
Hvert eneste medlem knelte på bakken.
De klarte ikke å se ned på deres respekterte leder fra oven.
Alle knelte på egen hånd uten noen kommando.
De viste sin hengivenhet ved å senke blikket.
Baki var full av anger.
Jeg trodde ikke du ville gjøre det før meg.
Fordi han var sjalu, ga han den uhøflige kommentaren.
Denne lekne, bortskjemte lederen...
Hvem hadde trodd han ville blomstre til noe så nobelt.
Faren hans var stolt.
De delte ikke blod, men de var far og sønn.
Nå som han tenker seg om, var det nok da Doppo fortalte om Havkongen Retsus tap.
Det er du som ikke forstår.
Jeg sier det igjen. Det er betydningen av å undervurdere!
Han merket noe i sønnen han aldri hadde fått ferten av før.
Han prøver å forandre seg.
Utrolig.
Det var litt av en forandring.
Hvor er Pickle?
Hører du det ikke? Ulingen som dundrer fra jordas indre.
Selv om Pickle virker uskadd,
var dette litt av en kamp for ham.
Kinesisk te.
Det er min blanding.
Det lukter godt.
- Det er godt. - Tebladene i kinesisk te er fermentert.
- Derfor er aromaen og smaken så rik. - Ja, den er veldig rik.
Grønn, japansk gyokuro-te er godt, men det er ikke helt for meg.
Jeg skal lage en god gyokuro til deg en gang.
Bancha, sencha og hojicha te er ikke fermentert, men de er nydelige.
Katsumi, jeg vet at det er taktløst å si nå som du har mistet en arm.
Jeg misunner deg.
Det er irriterende.
Jeg skal ikke være ydmyk. Alle som lever for kamp og kampsport, hadde vært sjalu.
Det var en sånn kamp.
Jeg må innrømme det.
Men det sier seg selv at jeg ikke oppnådde dette alene.
Jeg hadde deg, Havkongen Retsu og Havkeiseren Kaku.
Og våre mange forgjengere i Kina, Okinawa og Japan som
aldri sluttet å utvikle seg et eneste øyeblikk i tusenvis av år.
Pusten og varmen fra hundretusener, millioner, av våre forgjengere.
Og det vil fortsette i evig tid. Jeg føler det nå.
Jeg var heldig som fikk representere det. Det var et samarbeid mellom Japan og Kina.
Men du vant ikke.
Hei.
- Hei. - Hvordan våger du å si det?
Det var noe som måtte sies.
Baki, jeg manglet kanskje styrke, men jeg gjorde mitt ytterste.
Det får du ikke benekte. Og det blir ingen større kamp for meg.
Kan du fortsette der jeg avsluttet?
Det skal jeg.
Det var et mystisk syn. Mannen gikk bare rundt.
Men folket i gata
stoppet opp samtidig et øyeblikk.
Men han gikk bare.
La oss si at en ung impala gikk alene gjennom Afrikas savanne.
Når han dessverre møter på en ung gepard.
Den kan gå fra null til 110 km/ t på fire sekunder. En proff blant proffer.
Så uheldig den har vært.
Den unge impalaens situasjon er så håpløs,
at den fryser til og kan ikke bevege seg.
Det var det samme som skjedde her og nå.
Ingen visste hva han het. Han var en forbipasserende fremmed.
Uten å vite noe om ham,
reagerte de 60 billioner cellene i kroppen før tankene gjorde det.
Det ser ikke ut som du vil slåss.
Jeg håpte du ville bli med meg.
- Det jeg sa? - Ja.
Når jeg tenker tilbake, startet det da.
Uten dine ord...
Derfor vil ingen være rundt deg. Ikke jeg, ikke Baki, selv ikke faren din.
...hadde ikke min eneste sønn, Katsumi, forandret seg.
Hell glasset når det er ved munnen.
Selv en katt kan forvandles til en løve.
For en ubrukelig, bortskjemt drittunge, kan man si at han gjorde en god jobb.
Men, Doppo Orochi...
...du har gjort en kritisk feil.
Du har helt rett.
Så du innser det selv?
Jeg avskyr meg selv nå.
Jeg var altfor mild.
Du.
Ja?
- En Port Ellen, ti år. - Selvsagt, sir.
Hvordan vil du drikke den? Med is? Ublandet?
Gi meg flaska og et krus.
Hva?
Skal han virkelig drikke whisky fra et krus?
Skal han drikke whisky med 70 % alkohol fra et krus?
Var du for mild? Hvordan?
Det stemmer. Jeg ble så blendet av min sønns utvikling at jeg glemte meg.
Da jeg så sønnen min utvikle seg i store sprang og gjøre enorm fremgang,
glemte jeg plikten min. Plikten til en kampsportutøver.
Selv om vi er far og sønn, bør vi aldri være milde.
Selv om jeg underviser det og all kampsport proklamerer det,
blir vi oppspilte av sentimentale historier om utvikling.
Verdens mektigste karate? For en vits!
Doppo Orochi.
Du har innrømmet alt nå.
Langt under Colorado,
i det uberørte, 1000 meter tykke laget av saltstein,
lå en eldgammel kriger fryst i 190 millioner år.
Så ble den enkelt gjenopplivet i moderne tid.
Doppo, hvordan tolker du dette?
- Unnskyld, gi meg penn og papir. - Ja.
Det er dette.
Pickle sov i 190 millioner år.
Og 50 år, omtrent, er antall år vi kan slåss aktivt.
Svaret er...
- ...én av 3 800 000. - Jeg skjønner.
Fra et matematisk perspektiv,
er alt under én av 300 000 ansett som null prosent.
Med andre ord kan man si at det aldri vil skje.
Dette tallet...
Det er ikke tilfeldig.
- Dette er noe å skryte av. - Noe utrolig stort har blitt oppdaget.
Noen fra oven sier at dette er den eneste gangen vi kan avgjøre
hvem som er historiens sterkeste på jorda.
Utrolig! Dette har aldri skjedd før.
Jeg kan ikke forestille meg et vagt bilde eller silhuett av ham.
Pickle...
Du er fantastisk.
Hva pokker er du? Jeg får ikke et helt bilde.
Jeg har sett ham med egne øyne. Det er innprentet i hodet mitt.
De utrolig lange, rovlystene hendene.
Bein lik sterke fjær som gir hurtige bevegelser.
De klare øynene opplyst med flammene fra urtiden.
Huden og munnen hans. De overutviklede tennene.
Og utseendet hans når han slåss.
Men likevel kan jeg ikke se for meg at han står foran meg.
Jeg ser det ikke.
Retsu.
Monsterfabrikken din. Som forventet, er den ganske simpel.
Trener du?
Jeg får heller en lærepenge.
At jeg er langt ifra en likeverdig til beistet.
Hva søren er Pickle?
- Verken jeg eller Katsumi vet det. - Selv ikke de som sloss mot ham vet det.
Dessverre klarte verken Katsumi eller jeg å utløse Pickles fulle potensial.
Hva?
Jeg takler nesten ikke dette.
Kan du tro det?
Jeg skal slå løs med en ufattelig sterk fyr!
Vi aner ikke hvor sterk han er. Vi aner ikke engang hva han vil gjøre!
Jeg får slåss med denne fyren!
Jeg ser du har forberedt deg. La oss kontakte Tokugawa i morgen.
Da tar vi det for sakte. Vi kontakter ham ikke i morgen.
I morgen drar jeg til Pickle selv.
Baki...
Dette er kanskje ikke noe du vil høre, men da jeg så på deg nå,
så jeg faren din, Yujiro Hanma, i deg. Det føltes som om jeg snakket med Ogre.
Jeg har lett etter deg, Homo erectus.
Tekst: Lovise Kvalsund