S-a ridicat.
S-a ridicat!
Credeam că s-a terminat!
Domnule președinte, fugiți!
Știam eu.
Pickle, m-am distrat destul.
Ia-mă! Ia-mi viața!
Nu se poate!
Deci, Pickle...
am gust bun?
Nu!
Îmi respect promisiunea.
După ce am ajuns aici, nu mă aștept să scap cu viață.
Ai câștigat. Mănâncă-mă!
Nu doar brațele mele. Nu doar picioarele mele.
Nu doar capul meu.
Nu lăsa nimic!
Se va lăsa mâncat. Chiar se va lăsa!
Iartă-mă, Pickle!
Dar nu e epoca dinozaurilor.
Nu-mi pot respecta promisiunea!
Nu sunt gloanțe. Iartă-mă!
Doppo!
Dle director!
Fondator Orochi!
Spuneți-le oamenilor să lase armele!
Nobile Vârstnic, doar nu...
aveți de gând să-mi faceți fiul de rușine, nu?
Ce?
A fost o promisiune nescrisă
între Katsumi și Pickle, de la bărbat la bărbat.
Nu puteți interveni.
Își va respecta promisiunea.
În toate epocile, rasele, culturile și inteligențele,
există un comportament pe care îl practică toți, indiferent de deosebiri.
Forțele naturii depășesc înțelegerea umană.
Când se confruntă cu amenințări care nu pot fi controlate...
lumea dă dovadă de o omenie incredibilă, care nu poate fi imitată.
Când întâlnesc iubirea, voința de sine sau duioșia
dintr-un motiv sau altul, oamenii își împreunează mâinile.
Trebuia să fie o captură de război,
dar fusese oferită de un prieten.
Deși era sălbatic, era om.
Deși era un om primitiv, era prietenul lui.
Ești provocat.
Lupți. Câștigi. Mănânci.
Ești atacat. Ripostezi.
Lupți. Câștigi. Mănânci.
În epoca luptelor nesfârșite,
hrana era din abundență.
Nu lipseau cei de la care putea lua.
Se lupta cu cei mai puternici.
Nu era nevoie să se abțină.
Îi învingea pe cei mult mari și mai puternici.
Asta-l făcea mândru.
Și acum,
un nou dușman îl înfrunta, un dușman mai mic decât el.
Lovea cu picioare mici
și pocnea cu mâini mici.
Era slăbănog, fără gheare, colți sau otravă.
Dar atacurile lui erau incomparabil de dure.
Colții aceluia, cornul aceluia,
puterea cu care călca acela. Era la egalitate cu ei.
Unele lucruri pot fi înțelese fără limbaj.
Cel mai probabil, acest mascul mic a făcut un sacrificiu.
Și fără să știe cuvântul „sacrificiu”,
Pickle a înțeles esența sacrificiului.
Acest mascul a obținut o armă puternică în schimbul unui efort enorm.
Până și cu mâini mici, până și cu picioare mici...
Până și fără limbaj, Pickle a înțeles ceva.
A transformat acele lucruri mici și moi
în colți, coarne și gheare.
Această realizare era o comoară de neînlocuit.
Dar tot a oferit o comoară atât de prețioasă.
Efort, sacrificiu, fragilitate, consolidare, perfecționare și comoară.
Fără să știe un cuvânt, a înțeles.
Pentru prima oară, a ales să se retragă cu stomacul gol.
Corpul lui Pickle se umpluse de o senzație misterioasă de satisfacție.
Ce?
Ce e?
Cei... Cei 55.000 de oameni au dispărut.
Cei 55.000 de membri ai Shinshinkai umpluseră stadionul.
Bineînțeles că nu plecase niciunul.
Toți membrii erau în genunchi.
Nu puteau suporta să-l privească de sus pe respectatul lor lider.
Fără nicio comandă,
au îngenuncheat din proprie inițiativă.
Lăsându-și privirea în jos, și-au arătat devotamentul.
Baki era plin de regrete.
N-am crezut că vei lupta înaintea mea.
Din invidie, n-a putut să-și înghită comentariul nepoliticos.
Acest lider jucăuș și răsfățat...
Cine ar fi crezut că va da dovadă de o asemenea noblețe?
Tatăl lui era mândru.
Deși nu erau rude de sânge, erau tată și fiu.
Gândindu-se la asta, a fost chiar atunci,
când Doppo l-a informat de înfrângerea marelui războinic Retsu.
Tu nu înțelegi.
O spun din nou.
Exact asta înseamnă subestimarea!
A simțit la fiul său ceva cu totul diferit.
Încearcă să se schimbe.
Incredibil!
A fost o schimbare dată naibii.
Unde e Pickle?
Nu auzi?
Acel urlet care răsună din adâncul Pământului.
Deși Pickle pare nevătămat,
a fost o luptă dată naibii pentru el.
E ceai chinezesc.
Amestec inventat de mine.
Miroase bine.
E bun.
Frunzele din ceaiul chinezesc sunt fermentate.
De aceea aroma și savoarea sunt foarte bogate.
Da, foarte bogate.
Ceaiul verde japonez gyokuro e fain, dar nu mă mulțumește.
Îți fac eu o ceașcă de gyokuro excelentă.
Nici ceaiurile bancha, sencha și hojicha nu sunt fermentate,
dar sunt delicioase.
Katsumi, înțeleg pe deplin că e lipsit de considerație să spun asta
acum că ți-ai pierdut brațul.
Te invidiez.
E foarte supărător.
Nu voi fi modest.
Oricine trăiește pentru lupte și arte marțiale ar fi fost invidios.
A fost genul ăla de luptă.
Recunosc că e adevărat.
Totuși, e de la sine înțeles
că nu am reușit asta singur.
E și meritul tău, Kaiou Retsu, al lui Kaiou Kaku...
și al numeroșilor noștri predecesori din China, Okinawa și Japonia
care, timp de mii de ani,
au evoluat neîncetat.
Respirația și căldura sutelor de mii de milioane de strămoși.
Și va continua la nesfârșit.
Simt asta.
Am avut norocul să reprezint toate astea.
Acea luptă a fost o colaborare între Japonia și China.
Dar tot n-ai câștigat.
Salut!
- Hei! - Cum îndrăznești să spui asta?
Trebuia...
spus.
Baki,
poate că n-am avut destulă putere, dar am luptat până la capăt.
Nu te las să negi asta.
Nu voi avea parte de o luptă mai bună de-atât.
Crezi că poți termina ce am început eu?
Sigur.
Era o priveliște misterioasă.
Bărbatul pur și simplu mergea.
Dar oamenii de pe stradă
s-au oprit pentru o clipă.
Dar el pur și simplu mergea.
De exemplu, să zicem că o tânără antilopă
se plimbă prin savana africană.
Când, din păcate,
dă peste un ghepard tânăr.
Are puterea să ajungă la 110 km la oră în patru secunde.
E cel mai rapid.
Ce ghinion pentru ea!
Situația în care se află tânăra antilopă e așa de disperată,
încât tot trupul îi tremură și nu se mai poate mișca.
Exact același lucru se întâmpla aici și acum.
Nimeni nu-i știa numele. Era doar un străin în trecere.
Fără să știe nimic despre el,
cele 60 de trilioane de celule din corp au reacționat înaintea minții.
Nu pare că vrei să lupți.
Speram să mi te alături un minut.
BARUL BACCHUS
Ce am spus?
Da.
Privind retrospectiv, de la asta a început totul.
Dacă nu-i spuneai tu asta...
De asta nimeni nu vrea să fie pe lângă tine.
Nici eu, nici Baki, nici măcar tatăl tău.
...singurul meu fiu, Katsumi,
nu se schimba niciodată.
Nu-l dați pe gât dintr-un foc!
Până și o pisică se poate transforma în leu.
Pentru o pușlama răsfățată și inutilă,
se poate spune că s-a descurcat destul de bine.
Totuși, Doppo Orochi...
Ai făcut o greșeală crucială.
Ai mare dreptate.
Deci îți dai seama singur?
Sunt dezgustat de mine.
Am fost prea indulgent.
Tu.
Da? Da.
Un Port Ellen de zece ani.
Desigur, domnule.
Cum îl doriți?
Cu gheață? Simplu?
Dă-mi sticla și o halbă!
Poftim?
Chiar bea whisky cu halba?
Bea whisky cu 70% alcool dintr-o halbă?
Ai fost prea indulgent? Cum așa?
Exact.
Am fost atât de uimit de evoluția fiului meu, încât am uitat de mine.
Văzându-mi fiul evoluând atât de mult,
văzându-mi copilul făcând progrese fenomenale,
mi-am uitat datoria.
Datoria unui specialist în arte marțiale.
Chiar dacă suntem tată și fiu, n-ar trebui să fim indulgenți.
Deși asta predau,
deși asta proclamă toate artele marțiale,
toți ne lăsăm amețiți de poveștile sentimentale despre evoluție.
Cel mai puternic karatist din lume?
Ce glumă!
Doppo Orochi.
Ai recunoscut totul acum.
În adâncul Colorado,
în nemișcatul strat de sare gros de 1.000 de metri,
era un războinic antic înghețat de 190 de milioane de ani.
Apoi, creatura aia a fost înviată cu ușurință în epoca modernă.
Doppo, cum interpretezi asta?
Scuză-mă! Adu-mi un pix și hârtie!
Da.
Uite așa!
Pickle a dormit 190 de milioane de ani.
Iar noi putem lupta
în jur de 50 de ani, mai mult sau mai puțin.
Răspunsul e...
unul din 3.800.000.
Înțeleg.
Dintr-o perspectivă matematică,
orice rezultat sub 1 din 300.000 e considerat zero la sută.
Cu alte cuvinte, ai putea spune că nu se va întâmpla niciodată.
Numărul ăsta...
Nu e o coincidență.
E motiv de laudă.
Ceva incredibil de mare a observat.
Acolo sus,
cineva spune că e singura dată când vom putea afla
cine e cel mai puternic om din istoria Pământului.
Incredibil!
Asta nu s-a mai întâmplat.
Nu-mi pot imagina nici măcar umbra lui.
Pickle...
Ești grozav.
Cine naiba ești tu?
N-am o imagine clară.
L-am văzut cu propriii mei ochi.
Mi s-a întipărit în minte.
Mâinile alea extraordinar de lungi și de feroce.
Picioarele alea ca niște arcuri puternice care acționează repede.
Ochii aceia limpezi, luminați de flăcările vremurilor primordiale.
Pielea lui. Gura lui. Caninii ăia supradezvoltați.
Și înfățișarea lui când luptă.
Dar tot...
nu pot să mi-l imaginez în fața mea.
Nu pot să mi-l imaginez.
Retsu.
Fabrica ta de monștri.
Așa cum mă așteptam, e simplă.
Te antrenezi, nu?
Mai degrabă primesc o lecție.
Că nu sunt nici pe departe egal cu fiara aia.
Ce naiba e Pickle?
Nu știu. Nici Katsumi nu știe.
Nici măcar cei care s-au luptat cu el nu știu.
Din păcate, nici eu, nici Katsumi
n-am putut declanșa tot potențialul lui Pickle.
Abia dacă mai rezist, Retsu.
Îți vine să crezi?
Mă voi răfui cu un tip incredibil de puternic!
Nu știm cât de puternic e.
Nici nu știm ce va face!
Mă voi lupta cu tipul ăsta!
Văd că te-ai pregătit.
Să-l contactăm pe Tokugawa mâine!
E prea ușor.
Nu-l contactăm mâine.
Mâine, la prima oră, mă duc personal la Pickle.
Baki...
Poate că nu vrei să auzi asta,
dar, când m-am uitat la tine,
parcă l-am văzut pe tatăl tău, Yujiro Hanma.
Mi s-a părut că vorbesc cu însuși Căpcăunul.
Te-am căutat, Homo erectus.
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă