БАКІ ХАНМА
Він підвівся.
Він встав!
Я думав, усе скінчилося!
Голово, тікайте!
Я так і знав.
Пікуле, мені було досить весело.
Візьми мене. Забери моє життя.
Не можна!
І як, Пікуле?
Я хоч смачний?
Ні!
Я дотримаю свою обіцянку.
Зайшовши так далеко, я і не сподіваюся вийти звідси живим.
Ти переміг. З'їж мене.
Не лише мої руки, не лише ноги.
Не лише голову.
Не залиш нічого.
Він дозволить йому з'їсти себе. Насправді!
Вибач, Пікуле.
Але це не епоха динозаврів.
Я не можу виконати обіцянку!
Це не бойові кулі. Пробач.
Доппо!
Директоре!
Засновнику!
Накажіть їм опустити зброю.
Старійшино, не кажіть мені,
що плануєте знеславити мого сина.
Що? Я...
Як чоловік чоловіку
Кацумі дав Пікулю неписану обіцянку.
Ви не маєте права в це втручатися.
Він виконає свою обіцянку.
Для всіх епох, рас, культур і рівнів інтелекту
існує єдина поведінка, яку людство практикує, незалежно від відмінностей.
Сили природи виходять за межі людського розуміння.
Стикаючись із загрозами, що не піддаються контролю,
люди виявляють неймовірну людяність, яку неможливо імітувати.
Зустрічаючи любов, свавілля чи ніжність,
люди з якихось причин з'єднують долоні.
Вона мала стати військовим трофеєм,
але її подарував друг.
Хоч він і дикун, але він людина.
І хай він людина примітивна, але він був його другом.
Прийми виклик.
Борися.
Здолай.
З'їж.
На тебе напали — відбивайся.
Бийся.
Здолай.
З'їж.
У ту епоху постійних битв
їжі не бракувало.
Не бракувало тих, у кого він міг забрати.
Він бився з найважчими суперниками.
Не треба було стримуватися.
Він брав у значно більших і могутніших за нього.
І пишався цим.
А тепер
перед ним з'явився новий ворог, менший за нього.
Він бився маленькими ногами,
завдавав ударів маленькими руками.
Він слабкий, без кігтів, іклів чи отрути.
Але його атаки були незрівнянно сильними.
Цей мав ікла,
цей — гострий ріг,
а цей міг затоптати. Та він був нарівні з ними.
Деякі речі можна зрозуміти, й не знаючи мови.
Найімовірніше, цей маленький самець пішов на жертву.
Навіть не знаючи слова «жертва»,
він розуміє суть жертви.
Цей самець отримав потужну зброю в обмін на величезні зусилля.
Навіть з маленькими руками, навіть з маленькими ногами...
Навіть без знання мови, Пікуль дещо зрозумів.
Він перетворив ці маленькі м'які кінцівки
на ікла, роги й гострі кігті.
Це досягнення — незамінний скарб.
І все ж він пожертвував цей цінний скарб.
Зусилля, жертви, слабкість, консолідація, відточування та скарб.
Не знаючи жодного слова, він зрозумів.
Уперше він вирішив відступити з порожнім шлунком.
Тіло Пікуля наповнилося невідомим відчуттям задоволення.
Га? Що?
-Що? -Га?
Що таке?
Ті 50 000 людей зникли.
На стадіоні було 55 000 учнів школи Шіншінкай.
Звісно, жоден з них не залишив свого місця.
Усі до останнього учні стояли на колінах.
Вони неспроможні були дивитися згори на свого шановного лідера.
Без будь-якої команди
вони всі самі прихилили коліна.
Опустивши очі долу, вони виявляли свою відданість.
Бакі від щирого серця шкодував.
Я й не думав пропускати тебе вперед.
Через заздрощі він не зміг стримати цей грубий коментар.
Цей легковажний, розпещений лідер...
Хто б міг подумати, що він продемонструє такий шляхетний розквіт.
Його батько пишався ним.
Хоч і не кровні родичі, та вони йшли шляхом батька й сина.
Якщо так подумати, то саме тоді,
коли Доппо повідомив про поразку великого воїна, морського короля Рецу...
Це ти не розумієш.
Тож я повторю.
Саме це й означає «недооцінювати»!
...він відчув від сина щось таке, чого раніше навіть не помічав.
Він намагається змінитися.
Неймовірно.
Це була неймовірна зміна.
А де Пікуль?
Хіба ви не чуєте?
Це виття, що лунає ніби з глибини Землі.
Хоча Пікуль здається неушкодженим,
для нього це був справжній бій.
Китайський чай.
Це моя власна суміш.
Чудовий аромат.
Смачно.
Чайне листя в китайському чаї ферментоване.
Тому аромат і смак дуже насичені.
Так, дуже насичені.
Японський зелений чай ґьокуро приємний, але мені не дуже до вподоби.
Якось заварю тобі чашку чудового ґьокуро.
Сорти чаю банчя, сенчя і ходжічя теж неферментовані, але вони всі смачні.
Кацумі, я розумію, що безглуздо казати тобі це тепер,
коли ти втратив руку.
Я тобі заздрю.
Це неймовірно дратує.
Я не буду скромним.
Позаздрив би кожен, хто живе боєм, бойовими мистецтвами.
Це був хороший бій.
Мушу визнати, це правда.
Однак
само собою зрозуміло,
що я досяг цього не сам.
Мені допомогли ви, морський король Рецу, і морський імператор Каку.
І наші численні попередники в Китаї, Окінаві та Японії,
які тисячі років
ні на мить не припиняли розвиватися.
Подих і тепло сотень тисяч, мільйонів наших попередників.
І так триватиме вічність.
Я це відчуваю.
Мені пощастило лише представляти все це.
Це була співпраця між Японією та Китаєм.
Але ти не переміг.
Привіт.
-Привіт. -Як ти смієш таке казати?!
Це саме те,
що варто було сказати.
Бакі,
мені, можливо, забракло сил, та я бився до останнього.
Я не дозволю тобі заперечити.
Кращого бою мені годі було й бажати.
Думаєш, зможеш продовжити, де я зупинився?
Звісно, зможу.
Це було дивне видовище.
Чоловік просто собі йшов.
Але люди на вулиці,
здавалося, всі зупинялися на мить.
А він просто йшов вулицею.
От скажімо, молода імпала йде собі африканською саваною.
Коли раптом,
на своє нещастя, зустрічає молодого гепарда.
Він здатен розігнатися з нуля до 110 км/год за чотири секунди.
Профі серед профі.
Отаке нещастя її спіткало.
Ситуація, в якій опинилася імпала, настільки безвихідна,
що вона вся тремтить і не може й кроку ступити.
Те саме відбувалося тут і зараз.
Ніхто його не знав.
Він був незнайомцем, який проходив повз.
Нічого про нього не знаючи,
60 трильйонів клітин у їхніх тілах відреагували раніше за їхній розум.
Не схоже, що ти хочеш битися.
Сподіваюся, ти приєднаєшся до мене.
БАР БАХУС
Мої слова?
Так.
Якщо озирнутися назад, з цього все й почалося.
Якби не ті твої слова...
Ось чому ніхто не хоче бути твоїм суперником.
Ні я, ні Бакі, ні навіть твій батько.
...мій єдиний син, Кацумі,
ніколи не змінився б.
Не перехиляйте, доки не піднесете до рота.
Навіть кіт може перетворитися на лева.
Для нікчемного розбещеного хлопця,
гадаю, він впорався до біса добре.
Однак, Доппо Орочі...
ти припустився важливої помилки.
Ти маєш рацію.
То ти й сам це розумієш?
Я тепер сам себе ненавиджу.
Я був надто поблажливим.
Ти.
Га? Так. Що?
«Порт Еллен», 10 років витримки.
Зараз, хвилиночку.
Як бажаєте?
З льодом? Чистий?
Дай мені пляшку й кухоль.
Що?!
Він справді питиме скотч з кухля?
Він вип'є віскі міцністю 70% об. з кухля?
Ти був надто поблажливим?
Саме так.
Я був настільки вражений зростанням мого сина Кацумі, що забувся.
Бачачи, як мій син стрімко розвивається,
бачачи, як моє дитя досягає феноменальних успіхів,
я забув про свій обов'язок.
Обов'язок майстра бою.
Навіть якщо ми батько і син, я не мав бути поблажливим.
Хоча це те, чого я навчаю,
хоча це те, що проголошують усі бойові мистецтва,
усіх нас п'янять солодкі розповіді про зростання.
Наймогутніше карате у світі?
Який жарт!
Доппо Орочі.
Ти зараз у всьому зізнався.
Глибоко під землею в Колорадо,
у непорушному шарі соляної породи завтовшки 1000 метрів
був знайдений древній воїн, який проспав там 190 мільйонів років.
Потім його легко відродили в сучасну епоху.
Доппо, як ти це трактуєш?
Перепрошую. Дайте ручку й папір.
Авжеж. Зараз.
Отак.
190 мільйонів — це кількість років, які Пікуль проспав.
А 50 — це кількість років, протягом яких ми можемо бути активними.
Відповідь...
один на 3 800 000.
Зрозуміло.
З математичної точки зору,
якщо ймовірність менша за 1/300 000, її можна вважати нульовою.
Іншими словами, можна сказати, що цього ніколи не станеться.
Це число...
це не випадковість.
Цим можна похвалитися.
Щось неймовірно велике помітило нас.
Хтось там нагорі
натякає, що це унікальний шанс визначити,
хто найсильніший в історії Землі.
Неймовірно!
Такого ще ніколи не було.
Я не можу уявити навіть розмитого образу чи тіні його.
Пікуле...
Ти неймовірно крутий.
Хто ти в біса такий?
Я не бачу всієї картини.
Я ж бачив його на власні очі, закарбував його образ у пам'яті.
Ці надзвичайно довгі, люті руки.
Ці ноги, схожі на міцні пружини, що забезпечують швидкий рух.
Ці ясні очі, що світилися полум'ям споконвічних часів.
Його шкіру. Його рот. Ці надмірно розвинені ікла.
І його вигляд, коли він бився.
І все одно
я не можу уявити його перед собою.
Не можу уявити.
Рецу.
Твоя фабрика монстрів.
Як я і очікував, усе дуже просто.
Тренуєшся?
Радше мені дають урок.
Що я і близько не зрівняюся з тим звіром.
Що Пікуль в біса таке?
Не знаємо. Ні я, ні Кацумі.
Навіть ті, хто з ним бився, не знають.
На жаль, ні я, ні Кацумі
не змогли розкрити потенціал Пікуля.
Га?
Я не можу дочекатися, Рецу.
Можеш у це повірити?
Я збираюся здолати незбагненно могутнього чувака!
Ми не знаємо, наскільки він сильний.
Ми навіть гадки не маємо, що він зробить!
Я битимуся із цим чуваком!
Бачу, ти підготувався.
Завтра зв'яжемося з паном Токуґавою.
Це занадто легко.
Ми з ним не зв'язуватимемося.
Завтра зрання я піду особисто до Пікуля.
Бакі...
Можливо, це не те, що ти хотів би почути,
та коли дивився на тебе щойно,
я бачив у тобі твого батька, Юджіро Ханму.
Здалося, ніби я розмовляю із самим Огром.
Я шукав тебе, людино прямоходяча.
Переклад субтитрів: Марина Хижнякова