BAKI HANMA
Vstávej.
Sice nerozumíš mojí řeči, ale víš, co po tobě chci.
Teď si to spolu pořádně rozdáme.
Nejenže mu Kvašák rozuměl,
dokonce se mu zježily vlasy.
Najednou se začal křenit.
Tohle místo se mu líbilo.
Náš samec byl nadšený.
Nemusel nikam chodit
a pořád se dělo něco úžasného.
Dnes se před ním objevila...
další fantastická hračka.
Jiná než tamta
nebo tamta...
Takovou ještě neviděl.
Co sem dorazil,
nikdo na něj nezaútočil takhle přímo.
Byl napaden se zuřivostí,
která v něm vyvolávala nostalgii.
To jsem si mohl myslet.
I když schytáš ráno přímo do obličeje,
s tvým mozkem to očividně nic nedělá.
Nejspíš to bude tím,
že máš krk silný jako buvol.
A co mě zaujalo ještě víc,
jsou ty tvoje špičáky.
Ani po takový šlupce se vůbec nezaviklaly.
Jsou tak obrovské, že bych jim měl říkat jinak.
Jsou to tesáky. Očividně určené k boji.
Kvašáku.
Zasoutěžíme si.
Já mám tak silný skus, že v zubech rozdrtím i kokos.
A ty jsi podle všeho dokázal prokousnout i to šupinaté brnění dinosaurů.
Kdo z nás je asi lepší?
Kvašák sice neznal jeho řeč,
ale pochopil ho tak, jako dítě chápe svoji matku.
Byli jako dva milenci,
kteří dokážou komunikovat beze slov.
Rozhodli se poměřit zbraně,
které reprezentovaly jejich dobu.
Chtěli se střetnout.
Setkat.
Dotknout.
Být spolu.
Zdravím, pane Tokugawo.
Pardon, že volám tak zničehonic.
To nic. Vážně?
Zítra?
Chceš se s ním utkat v aréně?
Musím říct...
že jsi idiot.
A voláš pozdě.
Cože?
Hele, Baki,
řeknu ti, kde teď jsem a na co se zrovna dívám.
Cože?
Poslyš, Baki,
tuhle příležitost jsi propásl!
Co se děje, Baki?
Jacku!
Jak ponižující.
Co se stalo?
Taková ostuda.
Jacku!
On mu sežral kus obličeje!
Jacku...
On se směje! Tohle je rozhodně smích.
I když má půlku obličeje pryč.
I když mu ho Kvašák sežral,
podle všeho to nevzdal.
Jacku!
No teda! To bylo fakt něco.
Takhle to vypadá, když se do toho Jack opře.
Vymrštil do vzduchu dokonce i dvěstěkilového Kvašáka.
To jsou ty Jackovy šlupky!
To bylo...
dost jiné.
Hodně lidí už ode mě schytalo ránu do brady.
Cítil jsem, jak praskají.
Kvašákovo tělo je ale na úplně jiný úrovni!
Jako by už jenom jeho čelist vážila 200 kilo.
Když to řeknu jinak, aktivoval jsem všechny svaly, kosti i dech.
Využil jsem všechny svoje schopnosti, abych ho praštil co nejsilněji.
Kvašákovou lebkou to ale vůbec neotřáslo.
Jeho mozek se ani nehnul!
Jacku...
Proč ho ten úder neodrovnal?
Co to?
Začal jsem ten zápas sledovat ještě předtím, než jste dorazil.
Teď ale není vhodná chvíle na to, abyste obdivoval Kvašákovu odolnost.
Cože?
No jo... ten postoj.
Nedivím se, že si ho pamatujete.
Zaujal ten samý bojový postoj,
jako když skoncoval s tím mistrem kung-fu, Recuem.
Podle všeho ho ten Jackův úder pořádně nadchl.
Můžeme se na to dívat i tak,
že mu stačily pouhé dva údery,
aby Kvašáka přiměl bojovat ze všech sil.
Už je to tady!
On je sám?
No teda! On ho vymrštil až tamhle?
Chybí mu kus obličeje.
Látky, kterými se Jack dopoval, byly očividně efektivní.
Ačkoliv uletěl patnáct... teda spíš dvacet metrů vzduchem,
Kvašák už se zase zvedal.
Když to Baki sledoval,
došlo mu, že propásl skvělou příležitost.
Když mu to skutečně došlo,
zasáhla ho vlna lítosti.
Řekni, borče...
Tak co? Co si o nás myslíš?
Řekl bys, že moderní člověk nějak pokročil?
No tak mluv, ty borče!
To je...
Tenhle zápas je...
No tak co?
Cítíš to samý, co já?
Víš, o čem teď přemýšlím?
Pro co jsem žil?
Dobrý jídlo, pití, ženy...
prachy, postavení, sláva...
Na to všechno jsem se vykašlal.
Potřebuju jen jedno.
Stačila mi jedna věc k tomu, abych byl spokojenej se životem.
Síla!
Nikdy nepřestanu trénovat.
I když mi hrozí, že se pomočím.
Nacpal jsem do sebe tolik drog, že mě to málem zabilo.
Chtěl jsem být co nejmohutnější.
Prodloužili mi kosti.
Snesl jsem příšernou bolest, jen abych mohl být vyšší.
Všechny moje tělesný procesy
slouží k tomu, abych získal co největší sílu.
To byl můj jediný cíl.
A teď tady reprezentuju moderní dobu.
Tak co, borče?
Co říkáš...
na tenhle zápas?
Copak nejsem skvělej protivník?
Nejmodernější bojovník na světě stál proti tomu nejstaršímu.
Kvašák pocházel z dávného, doslova pradávného období křídy.
Byl to primitiv, který nikdy nespatřil zrcadlo.
Stejně si ale rychle uvědomil, že drží v ruce část svého těla.
Protože cítil bolest.
I když ho sužovala, slyšel to.
Nacházel se v podzemní aréně.
Žádné zvuky z povrchu tam nepronikly. Bylo tam absolutní ticho.
Jedině Kvašák v něm něco slyšel.
Ne zvuk, ale jeho absenci.
„Zvuk.“
Slyšel ticho jak v pravém uchu, tak v tom chybějícím levém.
Na každé straně ale znělo jinak.
Nenávidím ho.
To mu neprominu.
V žádném případě.
Ukradl mi část těla...
Tak co si myslíš o lidech moderní doby, borče?
Tohle mu neprojde!
Jsme vyspělejší?
Nebo jsme degenerovali?
Co to bylo za zvuk?
Pořád tam stojí.
Na poslední chvíli uhnul.
Kdy získal tuhle schopnost?
Ten prach...
Proč ho tu víří tolik?
A co ten zvuk? Odkud vyšel?
Viděl jsi to?
Jo.
Pane Tokugawo, chápete, co to znamená?
Ten zvuk.
Uhýbá mi, aniž by se pohnul.
Proč je tu tolik prachu?
Co se to sakra děje?
Je blízko! Teď už ho určitě zasáh...
Zase ten samý zvuk!
Já minul!
Ty jo...
Ani se nehnul.
Vím, že se mi ho podařilo podkopnout!
To přece není možné!
Podle všeho právě sledujeme...
Už zase ten samej zvuk.
...techniku, kterou Kvašák používal v období křídy.
Cože? Co to sakra bylo?
Aha. Už tomu rozumím.
Tak to je fakt k popukání.
Útočil jsem tak rychle a silně, jak to jen šlo.
Myslel jsem si, že na to nedokázal reagovat,
a proto se ani nepohnul.
To ale byla blbost.
Nejenže se pohnul,
vyhnul se všem těm mým ničivým útokům, a ani se u toho nezapotil.
Aby toho nebylo málo, odrazil se od zdi, která byla 10 metrů za ním,
aby se mohl vrátit na stejný místo a tvářit se povýšeně.
A já jsem to vůbec nepostřehl.
Ani podruhý!
To je fakt k popukání.
Kdysi jsem slyšel tenhle příběh.
Řekněme, že by člověk musel zápasit s kočkou v kleci.
Ta má hromadu zbraní, který lidem chybí,
jako jsou například drápy, tesáky nebo reflexy.
Jejími největšími přednostmi
jsou ale její rychlost a koordinace.
V těchto dvou věcech se člověk s kočkou nemůže měřit.
Takže si s ní beze zbraně neporadí,
přestože je desetkrát těžší.
A o to tady právě jde!
Kvašák se pohybuje tak rychle,
že to ti dinosauři se svými reflexy nemohli zaznamenat.
To je to jeho tajemství!
Takže když zvládnu bojovat s ním,
dokázal bych porazit i všechny ty dinosaury.
Bože, nikdy jsem tě o nic nežádal.
Teď tě ale snažně prosím, abys mě ho nechal porazit...
Je po všem.
Prohlašuje se za vítěze.
Protože doopravdy vyhrál.
To si dělá srandu.
Důstojný soupeř je zároveň dobrý přítel.
Bojovali, dokud někdo nevyhrál.
A sotva jejich zápas skončil, musí se rozloučit.
Protože vítěz...
sežere poraženého.
To snad není pravda.
To mně je tady do pláče.
Nejdřív mořský král Recu,
potom Kacumi Oroči
a teď Jack.
Všechny jsem je strašně obdivoval.
Pane Tokugawo,
teď nemáme čas na to, abyste propadal sentimentalitě.
Baki!
Cože?
- Co to? - Co?
Kdysi dávno... tak dávno, že už si to nikdo nepamatuje,
když byl Kvašák ještě malý kluk,
poprvé ho napadl nepřítel, který byl menší než on.
Nakonec ho sice zabil,
ale pořád to byl dost protivný tvor.
Kvašák si pak urval kousek z jeho rozmáčknutého těla
a ten snědl.
V tu chvíli rozkousl medový váček a jeho ústa naplnila svůdná, sladká chuť.
A pak se to stalo.
Přišel šok.
Zničehonic ho cítil v celé puse.
Bylo to mnohem horší než pouhá bolest.
Jeho ústa se najednou proměnila v sopku,
co začala chrlit lávu.
I když měl malou pusu,
cítil v ní obrovský žár.
Měl pocit, že proskákal celý les.
V určitém okamžiku přestal být schopný pohybu.
Tehdy si pořádně zapamatoval,
že někteří tvorové jsou nesmrtelní.
A tenhle muž byl jedním z nich.
Kvašák si byl jistý, že i v tomhle stavu pořád dokáže bojovat.
Vířily v něm všelijaké vzpomínky a pocity.
Nějak takhle by to vypadalo,
kdyby je vyjádřil slovy.
Nic takového samozřejmě neudělal.
Pouze se mu to mihlo hlavou.
Prostě se posadil.
Ani si nekousl.
Cože? Jack je očividně v bezvědomí.
Je to sice nezdolná bestie,
ale v tomhle stavu už určitě nic nezmůže.
Tak proč se teda Kvašák stáhl?
Čeho se zalekl?
Co se to tu děje?
Nedělejte to!
Pořád se neprobral...
Kdyby se Kvašák nezastavil a dotkl se ho,
Jack by mu oběma prostředníčky prorazil bubínky
a nejspíš i přetnul míchu.
Kdyby k tomu fakt došlo, dopadl by ten zápas naopak.
Mohla za to buněčná paměť.
I v bezvědomí
Jack dokázal všechny pořádně „vyfakovat“.
Překlad titulků: Veronika Kursová