Op med dig.
Du forstår måske ikke sprog, men du forstår mig, ikke?
Nu er det os to.
Han forstod fuldstændigt.
Hans hår rejste sig.
Han brød ud i et smil.
"Rart. Det her sted er rart."
Hannen var glad.
Når han bliver her,
sker der vidunderlige ting.
Og i dag er der kommet et utroligt fantastisk stykke legetøj.
Der er anderledes end de to her.
Han havde aldrig set den type før.
Ikke siden han kom her...
...havde han mødt så direkte kontakt.
Det var den slags vildskab, der bragte nostalgiske minder tilbage.
Ligesom jeg tænkte.
Selv når du får et slag i ansigtet,
er der ingen antydning på effekt på din hjerne.
Det er sikkert, fordi din opbygning og sejhed er lig med en vandbøffels.
Men det, der interesserer mig endnu mere,
er dine hjørnetænder.
Selv efter det slag har de ikke bevæget sig.
De er alt meget større end normale hjørnetænder.
De er hugtænder. De er tydeligvis våben.
Pickle.
Lad os gå til biddet.
Min bidekraft har udviklet sig så meget, at jeg kan bide i en kokosnød.
Dine hugtænder bed igennem dinosaurernes skjold i din tid.
Hvem af os er bedre?
Selvom han ikke forstod sprog,
forstod han, som et barn forstår sin mors hjerte.
Som to elskere, der nærmer sig hinanden uden at udveksle ord,
vil de våben, der repræsenterer hver deres æra, støde sammen!
De ønskede det. De ønskede at mødes.
De ønskede kontakt, at være sammen.
Hallo, ældste Tokugawa.
Beklager det korte varsel.
Virkelig?
I morgen?
En kamp i arenaen?
Det er godt nok...
...en tåbelig og sen anmodning.
- Hvad? - Hvad?
Baki, jeg fortæller dig, hvor jeg er lige nu, og hvad jeg ser.
Det er løgn!
Baki, du er for sent på den!
Hvad er der galt, Baki?
Jack!
Hvor ydmygende.
Hvad er der?
Hvor skammeligt.
Jack!
Hans ansigt er blevet ædt!
Jack...
Han smiler helt sikkert!
Selvom hans ansigt er revet af!
Selvom hans ansigt er ædt,
har han ikke givet op!
Jack!
Wow. Se lige der!
Det er et godt slag fra Jack!
Det sendte Pickles kæmpe krop på 200 kilo på en flyvetur.
Det er et godt slag fra Jack!
Denne følelse...
Den er anderledes.
Tidligere har jeg slået på mange kæber.
Jeg har knust mange kæber.
Men Pickles er helt anderledes!
Det er, som om hans kæbe alene vejer 200 kilo.
Selvom jeg brugte alle mine muskler, mine knogler, mit åndedræt,
alle mine evner på mit bedste slag,
kunne jeg ikke skabe en rystelse i Pickles kranie.
Pickles hjerne har ikke bevæget sig!
Jack...
Hvorfor slog det ham ikke ud?
Jeg har set på kampen, siden før du ankom.
Det er ikke nu, vi skal blive overraskede over Pickles robusthed.
Hvad?
Åh, den stilling...
Naturligvis husker du den.
Det er kampstillingen,
der øjeblikkeligt knuste den kinesiske kung-fu-mester, hr. Retsu.
Det slag, hr. Jack slog ham med for et øjeblik siden, har opmuntret ham.
En anden måde at se på det er,
at hr. Jack har fyret op under Pickle efter blot to slag.
Nu kommer det!
Er han alene?
Hov! Er han blevet kastet helt derop?
Hans ansigt var revet af.
Det var tydeligt, dopingen havde nået maksimal effekt.
Selvom han blev kastet 15...
Nej, 20 meter, var Pickle allerede ved at rejse sig.
Mens han så på,
forstod Baki, at han kom for sent.
Forståelsen forvandledes til realisering.
Realiseringen forvandledes til smerte.
Du, mester...
Hvad siger du, mester?
Har vi moderne mennesker, vi udviklet os?
Sig frem, mester!
Det er...
Denne kamp er...
Kan du mærke det, mester?
Kan du mærke, hvad jeg tænker?
Hvad har jeg levet mit liv for?
God mad og drikke, kvinder,
penge, status, ære...
Jeg har opgivet alle de ting.
Jeg har kun brug for én ting.
Jeg er tilfreds med et liv levet for én ting.
At være stærk!
Jeg holdt aldrig op med at træne, til jeg pissede i bukserne.
Jeg tog stoffer, til jeg næsten døde.
Jeg ville være stor.
Ved hjælp af knogleforlængelse fik jeg højde i bytte for intens smerte.
Målet for al min biologiske aktivitet er at opnå styrke.
For jeg har stræbt efter denne ene ting.
Og nu repræsenterer jeg den moderne æra.
Så mester...
Denne kamp...
Synes du ikke, jeg er egnet til den?
Jack mod Pickle er en kamp mellem det nyeste og det ældste.
Han kom fra for længe siden i kridttiden.
Selvom Pickle aldrig havde set et spejl,
forstod han straks, at det var en del af hans krop, han havde i hånden.
Det var på grund af smerten.
Midt i den intense smerte hørte han det.
Det er en underjordisk arena.
Den er lukket af fra overfladestøjen. Den er lydløs.
Her, hvor ikke en eneste lyd hørtes, hørte Pickle det.
Ikke en lyd, men stilhedens lydløshed.
"Lyd."
Stilheden i højre øre. Stilheden i hans forsvundne venstre øre.
Stilheden i hvert øre var forskellig.
Had.
Utilgiveligt.
Helt utilgiveligt.
Den mand, der stjal en del af mig...
Du, mester. Vi moderne mennesker...
Han kan ikke tilgives!
Er vi blevet bedre?
Eller er vi forværret?
Hvad er den lyd?
Han rørte sig ikke.
Han undveg i sidste sekund.
Har han udviklet den evne?
Den støvsky...
Hvorfor er den så tyk?
Hvor kom den lyd fra?
- Så du det? - Jeg så det.
Tokugawa, forstår du, hvad det betyder?
Den lyd.
Undvige uden at bevæge sig.
Alt det støv.
Hvad fanden sker der?
Jeg er tæt på! Jeg får ham...
Der er den lyd igen.
Jeg missede!
Hov!
Han har ikke flyttet sig.
Jeg fejede begge ben væk under ham!
Det er umuligt!
Det ser ud til, at vi ser...
Og der er den lyd igen.
Det er Pickles trick fra kridttiden!
Hvad fanden er det?
Nu forstår jeg. Så dét er, hvad det er.
Det er helt morsomt.
Mine slag var de stærkeste og hurtigste.
Jeg troede, at Pickle ikke kunne reagere hurtigt nok og ikke kunne flytte sig.
Vær ikke dum!
Ikke alene flyttede han sig,
han undveg de mægtige slag, jeg uddelte med overmåde energi.
Desuden brugte han væggen ti meter bag sig som bande
og vendte tilbage, hvor han begyndte og så selvtilfreds ud.
Og jeg så det ikke engang,
to gange!
Hvor morsomt.
Jeg hørte engang denne historie.
Lad os sige, at et menneske og en kat skulle kæmpe i et bur.
En kat har mange våben, som mennesker mangler,
som kløer, hugtænder, reflekser.
Men størst af alt er dens motoriske koordinering og fart.
To aspekter, hvor mennesker er langt underlegne.
Så uden våben kan mennesker ikke opveje det.
Selvom mennesket er meget tungere end den.
Det er det, det handler om!
Det betyder, at Pickle bevægede sig med en fart,
der aldrig kunne matches af dinosaurernes reflekser.
Sådan er det.
Så at kæmpe mod den fyr
er som at kunne besejre alle de dinosaurer!
Gud, for første gang beder jeg dig om en tjeneste.
Lad mig vinde...
Det er ovre.
Han påkalder sig sejr.
Fordi han vandt.
Det mener du ikke.
En værdig modstander er en god ven.
De mødes, kæmper, og sejren afgøres.
Og så snart det er forbi, må de skilles.
Fordi sejrherren æder taberen.
Det er da løgn!
Jeg får lyst til at græde.
Først Kaiou Retsu,
så Katsumi Orochi,
og nu Jack.
Det er alle mænd, jeg beundrer.
Hr. Tokugawa, det er ikke tid til at hengive sig til sentimentalitet.
Baki!
For længe siden, længere end længe siden,
da Pickle stadig var barn,
blev han angrebet af en fjende, der var mindre end ham for første gang.
Til sidst dræbte han det irriterende væsen.
Pickle tog det knuste væsen
og åd det.
I hans mund sprang dens honningsæk
og fyldte hans mund med fortryllende sødme.
Så skete det.
Et chok.
Et pludseligt chok spredte sig i hans mund.
En følelse meget værre end smerte.
Som om hans mund pludselig var en vulkan,
der flød magma fra.
Selvom hans mund var lille,
var den brændende varme i den meget stor.
Han sprang rundt.
Han mistede evnen til at bevæge sig.
Han indprentede sig,
at nogle ting ikke dør, selvom de er dræbt.
Denne mand var en af de ting.
Selv nu var han sikker på, at denne mand havde noget tilbage.
Det var de minder og følelser, der vaktes i Pickle.
Hvis der blev sat ord på,
ville de være dette.
Naturligvis var de ikke ord.
Naturligvis var de en kortvarig tanke.
Han satte sig ned uden at æde ham.
Hvad? Det er tydeligt, at han er bevidstløs.
Uanset hvor meget et bæst Jack er,
kan han ikke komme igen i den tilstand.
Hvorfor trak Pickle sig?
Hvad er han bange for?
Hvad kan det være?
Lad være!
Selv når han er bevidstløs...
Hvis Pickle havde fortsat og rørt Jack,
ville hans langfingre nok have gennemboret begge Pickles ører
og skåret hans rygmarv over.
Hvis det skete, ville sejren være vendt.
Det var cellehukommelse, han havde indprentet sig.
Selvom Jack er bevidstløs,
kan han give verdens største fuckfinger.
Tekster af: Anja Molin