‫- באקי הנמה -‬
‫קום.‬
‫אולי אתה לא מבין שפה,‬ ‫אבל אתה מבין אותי, נכון?‬
‫אנחנו נעשה את זה.‬
‫הוא הבין באופן מושלם.‬
‫השיער שלו סמר.‬
‫הוא חייך.‬
‫"נחמד. המקום הזה נחמד."‬
‫הזכר היה מאושר.‬
‫רק בזכות זה שהוא נשאר כאן,‬
‫דברים נפלאים קורים.‬
‫ושוב היום, הגיע צעצוע מדהים להפליא.‬
‫הוא שונה מהאחד ההוא. ושונה גם מהאחד ההוא.‬
‫הוא לא ראה טיפוס כזה קודם.‬
‫מאז שהוא הגיע הנה...‬
‫הוא לא נתקל במגע ישיר כל כך.‬
‫זו הייתה האכזריות‬ ‫שעוררה זיכרונות נוסטלגיים.‬
‫בדיוק כפי שחשבתי.‬
‫אפילו כשאתה חוטף מכה ישירה לפנים,‬
‫אין רמז לכך שהייתה לה השפעה על המוח שלך.‬
‫אני בטוח שזה בגלל‬ ‫שהמבנה והקשיחות שלך שווים לשל תאו מים.‬
‫אבל מה שמעניין אותי יותר‬
‫הם הניבים האלה שלך.‬
‫אפילו אחרי האגרוף שלי, הם לא זזו מילימטר.‬
‫הם הרבה יותר מדי גדולים‬ ‫מכדי להיות "חותכי חוט".‬
‫הם ניבים. אלה כלי נשק בבירור.‬
‫פיקל.‬
‫בוא נעשה מלחמת נשיכות.‬
‫כוח הנשיכה שלי מאוד התפתח,‬ ‫אני מסוגל לפרק אגוז קוקוס לחתיכות.‬
‫הניבים שלך נשכו‬ ‫את שריון הדינוזאורים בעידן שלך.‬
‫מי משלנו טובים יותר?‬
‫אפילו שהוא לא מסוגל להבין שפה,‬
‫הוא הבין כמו תינוק שמבין את לב אמו.‬
‫כמו שני נאהבים שמתקרבים זה לזה ללא מילים,‬
‫כלי הנשק שייצגו את התקופות שלהם‬ ‫דרשו התכתשות!‬
‫הם רצו להתכתש.‬
‫הם רצו להיפגש.‬
‫הם רצו להתחבר.‬
‫אני רוצה להיות איתך.‬
‫שלום, אב מכובד.‬
‫סליחה על ההתראה הקצרה.‬
‫כן. באמת?‬
‫מחר?‬
‫קרב בזירה?‬
‫זו בהחלט...‬
‫בקשה מטופשת ומאוחרת.‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫באקי, למה שלא אספר לך‬ ‫איפה אני עכשיו ומה אני רואה.‬
‫אתה צוחק!‬
‫באקי, איחרת את המועד!‬
‫מה קרה, באקי?‬
‫ג'ק!‬
‫כמה משפיל.‬
‫מה קרה?‬
‫כמה מביש.‬
‫ג'ק!‬
‫הפנים שלו נאכלו!‬
‫ג'ק...‬
‫הוא מחייך. הוא באמת מחייך!‬
‫אפילו שהפנים שלו נתלשו מהמקום!‬
‫למרות שהפנים שלו נאכלו,‬
‫הוא ממש לא ויתר!‬
‫ג'ק!‬
‫וואו! תראו את זה!‬
‫זה אגרוף אמיתי מג'ק!‬
‫הוא העיף אפילו את גוף‬ ‫200 הק"ג של פיקל לאוויר.‬
‫עכשיו זה אגרוף אמיתי מג'ק!‬
‫התחושה הזאת...‬
‫זה לא אותו הדבר.‬
‫נתתי אגרופים להרבה לסתות בעבר.‬
‫ריסקתי הרבה לסתות.‬
‫אבל זו של פיקל שונה לחלוטין!‬
‫זה כאילו שהלסת שלו לבדה שוקלת 200 ק"ג.‬
‫במילים אחרות, למרות שהשתמשתי‬ ‫בכל השרירים שלי, בעצמות שלי, בנשימה שלי,‬
‫בכל היכולות שלי במלוא עוצמתן‬ ‫כשהנפתי את האגרוף הכי טוב שלי,‬
‫לא הצלחתי אפילו להרטיט קלות‬ ‫את הגולגולת של פיקל.‬
‫המוח של פיקל לא זז מילימטר!‬
‫ג'ק...‬
‫למה המכה הזו לא הפילה אותו?‬
‫הו!‬
‫צפיתי בקרב לפני שהגעת.‬
‫זה לא הזמן להתפלא מהחוסן של פיקל.‬
‫מה?‬
‫אה, התנוחה הזאת...‬
‫אתה ודאי זוכר.‬
‫זו תנוחת הלחימה‬
‫שחירבה מיד את מאסטר הקונג-פו הסיני,‬ ‫מר רטסו.‬
‫האגרוף של מר ג'ק מלפני רגע רק חימם אותו.‬
‫דרך נוספת להסתכל על זה היא‬
‫שמר ג'ק דחף את פיקל למקסימום‬ ‫אחרי שני אגרופים בלבד.‬
‫הנה זה מגיע!‬
‫הוא לבד?‬
‫וואו! הוא הועף עד לשם?‬
‫הפנים שלו נתלשו ממקומן.‬
‫היה ברור שלסמים הייתה השפעה מקסימלית.‬
‫למרות שהוא הועף 15... לא, 20 מטרים,‬
‫פיקל כבר התחיל לקום.‬
‫בזמן שצפה,‬
‫באקי הבין שהוא הגיע מאוחר מדי.‬
‫ההבנה הזאת הפכה לתובנה.‬
‫התובנה הפכה לכאב.‬
‫תגיד, בוס...‬
‫למה שלא תגיד לי, בוס?‬
‫אנו בני האדם המודרניים, האם התפתחנו?‬
‫תגיד לי, בוס!‬
‫זה...‬
‫הקרב הזה...‬
‫נו, בוס, אתה מרגיש את זה?‬
‫אתה מרגיש את המחשבות שלי?‬
‫בשביל מה חייתי את חיי?‬
‫אוכל טוב, שתייה טובה, נשים,‬
‫כסף, מעמד, תהילה...‬
‫נטשתי את כל הדברים האלה.‬
‫אני צריך רק דבר אחד.‬
‫אני מרוצה מחיים למען דבר אחד בלבד.‬
‫להיות חזק!‬
‫אף פעם לא הפסקתי להתאמן,‬ ‫אפילו עד כדי חוסר שליטה.‬
‫לקחתי סמים עד שכמעט מתתי.‬
‫רציתי לגדול.‬
‫בעזרת הארכת העצם,‬
‫השגתי גובה בתמורה לכאב עז.‬
‫כל הפעילות הביולוגית שלי היא השגת כוח.‬
‫בשביל הדבר היחיד ששאפתי אליו.‬
‫ועכשיו אני מייצג את העידן המודרני.‬
‫אז בוס...‬
‫הקרב‬
‫הזה...‬
‫אתה לא חושב שאני מוכן לו?‬
‫ג'ק נגד פיקל זה קרב בין קדמה‬ ‫לבין הדבר העתיק ביותר.‬
‫הוא בא מלפני הרבה מאוד זמן,‬ ‫מתקופת הקרטיקון.‬
‫אף שהאדם הפרימיטיבי, פיקל,‬ ‫מעולם לא ראה ראי,‬
‫הוא הבין שמה שהוא החזיק בידו‬ ‫היה חלק מגופו.‬
‫זה היה בגלל הכאב.‬
‫אפילו תוך כדי הכאב האיום, הוא שמע את זה.‬
‫זו זירה תת-קרקעית.‬
‫היא אטומה לרעשי פני השטח. היא נטולת קול.‬
‫במקום הזה שבו אף קול לא נשמע,‬ ‫פיקל לבדו שמע את זה.‬
‫אף לא צליל, פרט לחוסר הקול של הדממה.‬
‫"צליל."‬
‫השקט באוזנו הימנית.‬ ‫השקט באוזנו השמאלית החסרה.‬
‫השקט בכל האוזן היה שונה.‬
‫שנאה.‬
‫בלתי נסלח.‬
‫פשוט בלתי נסלח,‬
‫האיש הזה שגנב חלק ממני...‬
‫תגיד, בוס. אנחנו בני האדם המודרניים...‬
‫אי אפשר לסלוח לו!‬
‫האם השתפרנו?‬
‫או שהידרדרנו?‬
‫מה? מה זה הרעש הזה?‬
‫הוא לא זז.‬
‫הוא התחמק בשנייה האחרונה.‬
‫הבחור פיתח את המיומנות הזאת?‬
‫ענן האבק הזה...‬
‫למה יש כל כך הרבה ממנו?‬
‫הצליל הזה. מאיפה הגיע הצליל הזה?‬
‫ראית את זה?‬
‫ראיתי את זה.‬
‫מר טוקוגאווה, אתה מבין מה זה אומר?‬
‫הצליל הזה.‬
‫התחמקות בלי לזוז מילימטר.‬
‫כל האבק הזה.‬
‫מה לעזאזל קורה?‬
‫אני קרוב! אני בטוח אפגע בו...‬
‫שוב הצליל הזה.‬
‫פספסתי!‬
‫וואו!‬
‫הוא לא זז.‬
‫אני יודע שהפלתי אותו מרגליו!‬
‫זה בלתי אפשרי!‬
‫נראה שמה שאנחנו רואים זה...‬
‫ושוב הצליל הזה.‬
‫זה המהלך של פיקל מהתקופה ההיא,‬ ‫מהלך מתקופת הקרטיקון!‬
‫מה? מה זה לעזאזל?‬
‫עכשיו הבנתי. אז זה מה שזה היה.‬
‫זה ממש מצחיק.‬
‫המכות שלי היו החזקות והמהירות ביותר.‬
‫חשבתי שפיקל לא יוכל להגיב מספיק מהר‬ ‫ולא יוכל לזוז סנטימטר.‬
‫אל תהיה טיפש!‬
‫לא רק שהוא זז יותר מסנטימטר,‬
‫הוא התחמק מהמכות האדירות ששחררתי‬ ‫ועוד נותרה לו אנרגיה.‬
‫בנוסף, הוא השתמש בקיר‬ ‫שנמצא עשרה מטרים מאחוריו כמו קפיץ‬
‫וחזר לעמוד במקום שבו הוא התחיל, זחוח.‬
‫ואפילו לא יכולתי לראות את זה קורה,‬
‫פעמיים!‬
‫כמה מצחיק.‬
‫פעם שמעתי סיפור כזה.‬
‫נניח שאדם וחתול נאלצו להילחם בכלוב.‬
‫לחתול יש כלי נשק רבים שלבני אדם אין,‬
‫כמו טפרים, ניבים, רפלקסים.‬
‫אבל יותר מכול,‬ ‫הקואורדינציה המוטורית והמהירות שלהם‬
‫הם שני היבטים שמבחינתם‬ ‫בני אדם נחותים בהרבה.‬
‫אז ללא נשק,‬ ‫בני אדם לא יוכלו לפצות על הפער.‬
‫אפילו שבן האדם כבד מהם עשרות מונים.‬
‫זה העניין כאן!‬
‫כלומר, פיקל זז במהירות‬
‫שלא תשתווה לעולם לרפלקסים של הדינוזאורים.‬
‫זה העניין!‬
‫אז להילחם בבחור הזה‬
‫זה כמו להצליח להביס‬ ‫את כל הדינוזאורים האלה!‬
‫אלוהים, בפעם הראשונה, אני מבקש ממך טובה.‬
‫בבקשה... בבקשה תן לי לנצח...‬
‫זה נגמר.‬
‫הוא הכריז ניצחון.‬
‫כי הוא ניצח.‬
‫אתה צוחק עליי.‬
‫יריב ראוי הוא חבר טוב.‬
‫הם נפגשים, נלחמים, והניצחון נקבע.‬
‫וברגע שזה נגמר, הם חייבים להיפרד.‬
‫כי המנצח אוכל את המפסיד.‬
‫אתה צוחק עליי.‬
‫אני זה שרוצה לבכות.‬
‫קודם קאיו רטסו,‬
‫ואז קאטסומי אורוצ'י,‬
‫ועכשיו ג'ק.‬
‫כולם גברים שאני מעריץ.‬
‫מר טוקוגאווה, זה לא הזמן להיכנע לרגשות.‬
‫באקי!‬
‫הא?‬
‫מה?‬ ‫-הא?‬
‫לפני שנים רבות, רבות יותר מרבות,‬
‫כשפיקל היה עדיין נער,‬
‫הוא הותקף על ידי‬ ‫אויב קטן ממנו בפעם הראשונה.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫הוא הרג את היצור המעצבן למדי.‬
‫פיקל פירק את היצור המעוך,‬
‫ואכל אותו.‬
‫בפיו, שק הדבש שלו התפוצץ,‬
‫ומילא את פיו במתיקות מכשפת.‬
‫ואז זה קרה.‬
‫הלם.‬
‫הלם פתאומי התפשט בכל הפה שלו.‬
‫התחושה הזאת הייתה הרבה יותר גרועה מכאב.‬
‫זה היה כאילו הפה שלו היה פתאום הר געש,‬
‫שוצף מגמה.‬
‫אף שהפה שלו היה קטן,‬
‫החום הלוהט שנשרף בתוכו היה גדול בהרבה.‬
‫הוא די בטוח שהוא קפץ לכל עבר.‬
‫הוא לא היה בטוח מתי,‬ ‫אבל הוא איבד את היכולת לזוז.‬
‫הוא חרט במוחו,‬
‫שדברים מסוימים לא מתים גם לאחר שנהרגו.‬
‫האיש הזה היה בבירור אחד מאלה.‬
‫אפילו במצב הזה, הוא היה בטוח‬ ‫שלאיש הזה היה עוד כוח בתוכו.‬
‫אלה היו הזיכרונות והרגשות‬ ‫שרחשו בראשו של פיקל.‬
‫אם הם היו מנוסחים במילים,‬
‫זה מה שהם היו.‬
‫באופן טבעי, אלה לא היו מילים.‬
‫באופן טבעי, אלה היו מחשבות רגעיות.‬
‫הוא התיישב בלי לאכול אותו.‬
‫מה? ברור שהוא מחוסר הכרה.‬
‫לא משנה כמה מפלצתי הוא ג'ק,‬
‫אין סיכוי שהוא יוכל להילחם במצב הזה.‬
‫אז למה פיקל נסוג?‬
‫ממה הוא פחד?‬
‫מה זה יכול להיות?‬
‫לא!‬
‫אפילו כשהוא מחוסר הכרה...‬
‫אם פיקל היה ממשיך לגעת בג'ק,‬
‫האצבעות האמצעיות שלו‬ ‫היו חודרות לשתי אוזניו של פיקל‬
‫וסביר להניח שהוא היה מנתק‬ ‫את המוח המוארך שלו.‬
‫אם זה היה קורה, היה מהפך.‬
‫זה היה זיכרון תאי שהוא חרט בעצמו.‬
‫למרות שהיה מחוסר הכרה,‬
‫ג'ק הצליח לעשות‬ ‫את האצבע המשולשת החזקה ביותר בעולם.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬