Upp.
Du förstår kanske inte språket.
Men du förstår mig, eller hur?
Vi ska göra det.
Han förstod precis.
Han fick gåshud.
Han började flina.
"Schyst.
Stället är schyst."
Hanen var överlycklig.
Underbara saker händer
bara genom att stanna här.
Och idag har
ännu en fantastisk leksak anlänt.
Den skiljer sig från den.
Och från den.
Det här var en ny sort.
Han hade aldrig upplevt...
...sån rättfram kontakt sen han kom hit.
Det var den sortens grymhet
som väckte nostalgiska minnen.
Precis som jag trodde.
Även när du tar ett slag mot ansiktet
uppstår ingen uppenbar effekt på din hjärna.
Din kroppsbyggnad och tuffhet liknar säkert en vattenbuffels.
Men det som intresserar mig ännu mer är dina hörntänder.
De har inte rört sig alls, ens efter mitt slag.
De är för stora för att kallas "trådskärare".
De är huggtänder. De är helt klart vapen.
Pickle.
Vi har en bittävling.
Min bitkraft har utvecklats så pass att jag kan slita en kokosnöt i stycken.
Dina huggtänder bet igenom dinosauriernas bepansring på din tid.
Vilka är bäst?
Även om han inte förstod språk
förstod han som ett spädbarn förstår sin mors hjärta.
Som två älskare
som närmar sig varandra utan att utbyta ord,
önskade vapnen från deras respektive eror
att drabba samman.
De ville drabba samman.
De ville mötas.
De ville förenas.
De ville vara ett.
Hej, ädla äldste. Ledsen att det är så kort varsel.
Jaså?
Imorgon?
En fajt på arenan?
Det här är verkligen...
...en dåraktig och senkommen begäran.
Baki.
Ska jag berätta var jag är just nu och vad jag ser?
Du skämtar!
Baki, du är för sent ute!
Vad är det, Baki?
Jack!
Så förödmjukande.
Vad har hänt?
Så skamligt.
Jack!
Hans ansikte har blivit uppätet!
Jack...
Han ler. Han ler definitivt. Trots att han har fått ansiktet avslitet.
Han har inte gett upp, trots att han har fått ansiktet uppätet.
Jack!
Titta där! Det är ett rejält slag från Jack!
Den skickade iväg Pickles 200 kg tunga kropp.
Det är ett rejält slag från Jack!
Den här känslan...
Den är annorlunda.
Jag har slagit många käkar.
Jag har krossat många käkar.
Men Pickles är helt annorlunda!
Det är som om hans käke väger 200 kg.
Trots att jag använde mina muskler, mina ben och min andning –
alla mina förmågor till fullo för att slå mitt bästa slag –
fick jag inte ens Pickles skalle att skälva.
Pickles hjärna har inte rört sig alls!
Jack...
Varför knockade inte det slaget honom?
Jag har kollat på fajten sen innan du anlände.
Det är inte läge att bli förvånad över Pickles robusthet.
Den där positionen...
Du minns naturligtvis.
Det är positionen
som omedelbart krossade kung-fu-mästaren herr Retsu.
Slaget herr Jack träffade honom med har gjort honom upphetsad.
Ett annat sätt att se på det är
att herr Jack pressade Pickle till sitt max efter bara två slag.
Här kommer det!
Är han ensam?
Blev han kastad hela vägen upp dit?
Hans ansikte hade slitits av.
Det var tydligt att dopingen hade maximal effekt.
Han kastades 15...
Nej, 20 m. Men Pickle hade redan börjat resa sig.
Medan han såg på
förstod Baki att han var för sen.
Förståelsen blev till insikt.
Insikten blev till smärta.
Säg, chefen.
Berätta för mig, chefen.
Vi moderna människor, har vi utvecklats?
Säg mig det, chefen!
Det här är...
Den här fajten är...
Så chefen, känner du det?
Känner du vad jag tänker, vad jag har ägnat mitt liv åt?
God mat, god dryck, kvinnor,
pengar, status, ära...
Jag har övergett allt det. Jag behöver bara en sak.
Jag är nöjd med ett liv levt för endast en sak:
Att vara stark.
Jag slutade aldrig träna, inte ens när jag fick inkontinens.
Jag tog droger tills jag nästan dog.
Jag ville bli stor.
Med hjälp av benförlängning
uppnådde jag längd i utbyte mot intensiv smärta.
All min biologiska aktivitet är för att bygga styrka,
för den här enda saken jag har strävat efter.
Och nu representerar jag den moderna tidsåldern.
Så chefen...
- Den här... - ...fajten...
...tycker du inte att jag är lämpad för det?
Jack mot Pickle är en fajt mellan det allra senaste och det äldsta.
Han kom från längesen, från kritaperioden.
Även om Pickle aldrig hade sett en spegel
förstod han att det han höll i sin hand var en del av hans kropp.
Det var på grund av smärtan.
Trots den kraftiga smärtan hörde han det.
Det här är en underjordisk arena.
Den är avskärmad från ljudet från ytan. Den är ljudlös.
På platsen där inget ljud hördes, hörde Pickle det.
Inte ett ljud, utan tystnadens ljudlöshet.
"Ljud."
Tystnaden i hans högeröra. Tystnaden i hans saknade vänsteröra.
Tystnaden i varje öra var annorlunda.
Hat.
Oförlåtligt.
Helt oförlåtligt.
Den här mannen som stal en del av mig...
Chefen, vi moderna människor...
...kan inte förlåtas.
...har vi förbättrats?
Eller har vi försämrats?
Va? Vad är det för ljud?
Han rörde sig inte.
Han duckade i sista sekunden. Har han utvecklat den färdigheten?
Det här dammolnet – varför är det så stort?
Det där ljudet – var kom det ifrån?
Såg du det där?
Ja.
Herr Tokugawa, förstår du vad det här betyder?
Det där ljudet,
att ducka utan att flytta sig en centimeter.
allt damm...
Vad fan pågår?
Jag är nära! Jag kommer att träffa honom!
Där är det där ljudet igen.
Jag missade.
Han har inte rört sig.
Jag vet att jag svepte undan båda hans fötter.
Det är omöjligt.
Det verkar som om det vi ser...
Där är det där ljudet igen.
...är Pickles rörelse från den tiden, en rörelse från kritaperioden!
Va? Vad fan är det där?
Nu fattar jag. Så det är vad det är.
Det är hysteriskt.
Mina slag var så kraftfulla och snabba de kunde vara.
Jag antog att Pickle inte kunde reagera snabbt nog eller röra sig alls.
Var inte dum!
Han rörde sig inte bara,
utan han undvek mina mäktiga slag med energi över.
Dessutom använde han väggen tio meter bakom sig som en fjäder
och återvände dit han stod innan, med en självbelåten min.
Och jag missade det helt,
två gånger!
Så hysteriskt.
Jag hörde en gång en historia.
Vi säger att en människa och en katt måste slåss i en bur.
En katt har många vapen människor saknar,
som klor, huggtänder och reflexer.
Men koordination
och hastighet
är två aspekter där människor är långt underlägsna.
Så utan vapen kan människor inte undanröja skillnaden,
även om människan är flera gånger tyngre.
Det är vad det handlar om!
Det betyder att Pickle rörde sig med en hastighet
som dinosauriernas reflexer aldrig kunde mäta sig med.
Det är vad det är!
Så att slåss mot honom
är detsamma som att kunna slå alla de dinosaurierna!
Gud, för första gången ber jag dig om en tjänst.
Snälla...
Snälla, låt mig vinna...
Det är över.
- Han utropar seger. - För att han segrade.
Du måste skämta.
En värdig motståndare är en god vän.
De möts, slåss och segern avgörs.
Så snart det är över måste de skiljas åt.
För segraren
äter förloraren.
Du måste skämta. Det är jag som vill gråta.
Först Kaiou Retsu.
Sen Katsumi Orochi.
Och nu Jack.
De är alla män jag beundrar.
Herr Tokugawa, det är inte läge att hänge sig åt sentimentalitet.
Baki!
För längesen, för längre än längesen,
när Pickle fortfarande var ung,
attackerades han för första gången av en fiende som var mindre än han.
Till slut dödade han den rätt irriterande varelsen.
Pickle tog isär den mosade varelsen
och åt upp den.
Honungsmagen sprack och fyllde hans mun med en förtrollande sötma.
Sen hände det.
En chock.
En plötslig chock spred sig i hans mun.
Den här känslan var värre än smärta.
Det var som om hans mun plötsligt var en vulkan,
som skickade ut magma.
Även om hans mun var liten
var den brännande hettan inuti den mycket större.
Han är rätt säker på att han hoppade runt.
Han visste inte när, men han förlorade förmågan att röra sig.
Han etsade fast i sinnet...
...att vissa saker inte dör även efter att ha dödats.
Den här mannen var en av dem.
Även i det tillståndet var han säker på att han hade nåt kvar i sig.
Det var minnena och känslorna som rörde sig inom Pickle.
Om de gavs ord skulle det vara dem.
Det var naturligtvis inte ord.
Det var naturligtvis en tillfällig tanke.
Han satte sig utan
att äta honom.
Det är uppenbart att han är medvetslös.
Vilken best Jack än är
kan han inte kämpa emot i det här tillståndet.
Så varför drog Pickle sig tillbaka? Vad var han rädd för?
Vad kan det vara?
Låt bli!
Även när han är medvetslös...
Om Pickle hade rört Jack
skulle hans långfingrar antagligen ha trängt igenom båda Pickles öron
och troligtvis ha kapat av hans medulla oblongata.
Om det hade hänt skulle det ha omvänt resultatet.
Det var ett cellminne han hade präntat in.
Även om han var medvetslös
kunde Jack ge världens mäktigaste "fuck you"-finger.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson