Jeg har aldrig set sådan et monster!
T. Rex' tænder og hale.
Triceratops' fødder og horn.
Pteranodons vinger og kløer.
Kraften fra tre formidable fjender, alle i et enkelt dyr.
Hver af dem er allerede et uhyre.
Hver eneste af deres styrker var blevet indprentet i min krop.
Nu kommer det!
Tænderne, hornene,
kløerne og næbbet...
På én gang!
Baki angriber!
Hans handlinger indtil nu har været genistreger.
Men hvad gør han nu?
Bakis faktiske vægt er indre end en procent af dinosaurernes.
Nok er han den største i kridttiden,
men han er en ny, når det kommer til kampsport.
Forståeligt nok troede han, smerten kom fra en T. Rex' tænder.
Nu forstår jeg.
Du.
Nu går du for vidt, Baki.
Det stemmer.
Uanset rivalen, når de mødes, er det deres første kamp.
Vil han angribe ham direkte?
Vær ikke dumdristig!
Men det var ikke hans første slåskamp.
Opretstående udgangsstilling til sprint er ret gammel.
Ved OL før Anden Verdenskrig
var der stadig atleter, der brugte den.
Udgangsstillingens historie er også
historien om, hvor tæt på vandret en person kan komme.
Det endte sådan her.
Der blev opnået enighed om denne foroverbøjede start til sprint.
Ved at bruge en startblok
bliver kroppen mere vandret.
Men naturligvis ikke helt vandret.
I dag har et menneske endelig opnået den første vandrette startposition.
Men denne unge mand, der opnåede
denne nye hurtigste startposition, var ikke et moderne menneske.
Tiden til kontakt med modstanderen, Baki Hanma, var mindre end et sekund.
Senere sagde kung-fu-mester, Kaiou Retsu,
dette om det øjeblik.
Han "fornemmede" det.
Det vil tage tid at beskrive med ord,
men jeg fornemmede meget i det øjeblik.
Jeg tænkte: "Jaså."
Det var det, Pickle gjorde tilbage i kridttiden.
Nogle gange brugte han træets kraft, nogle gange en sten.
Derfor kunne han stoppe selv et bæst på fem tons.
Samtidig fornemmede jeg dette hos Baki.
Bakis vægt var kun omkring 70 kilo.
Men jeg, der vejer over 100 kilo, kunne ikke stoppe Pickles angreb,
så hvordan kunne han?
Desuden havde Pickle endnu større fordel, end da han startede på jorden mod mig.
Jeg tænkte: "Jeg må se denne kamp til ende."
Hvad?
Hvordan jeg kunne tænke så meget på under et sekund?
Lad os bare sige,
du tog en bid af den lækreste curry og ris.
Krydret. Salt. Sødt. Lidt surt.
Aromaen. Fylden. Ingrediensernes tekstur.
Følelsen i munden. Krydderierne.
Skulle du beskrive smagen i detaljer,
ville det tage dig ti minutter.
Men det sker på bare ti sekunder.
Giver det mening?
Det overraskede mig, at Baki stoppede.
Han mødte Pickle helt afslappet.
Det stemmer.
Pickle brugte sin fulde styrke.
Han kunne ikke undvige.
Men det var Pickle, der fløj afsted.
Nej, han hoppede ikke.
Han fløj bogstaveligt talt højt op i luften.
Hov! Han fløj!
Kastede han ham?
Det ved jeg ikke.
Det er ingen overraskelse.
I det øjeblik gjorde Baki bare dette. Som om han viftede en flue væk.
Den slags findes ikke engang i gammeldags jiu-jitsu eller aikido.
Selvom Pickle vejede over 200 kilo, blev han kastet op til loftet
af en lille mand under halvdelen af Pickles størrelse.
Pickle er fantastisk.
Den fyr er en helvedes karl.
Det er ret imponerende, Konge af kridttiden.
Hvorfor? Det var Baki, der kastede ham!
Hvorfor er Pickle så fantastisk?
Jeg forstår ikke alle kompleksiteterne.
Men der er noget, jeg forstår.
Jo stærkere den fremadrettede kraft,
jo mere sårbar er den over for påvirkning.
Når en pistol affyres,
kan en kugle, der går ind i maven, komme ud gennem siden eller skulderen.
Den påvirkes af forskellige faktorer i den bløde mave.
I ekstreme tilfælde kan et enkelt blad fra en stueplante bøje en kugles bane.
Tænker man på Pickle som en kugle, med lige så stor kraft som en kugle,
kan selv denne bevægelse bryde hans bane.
Det sagde Hanayama.
Det, Hanayama sagde, mindede mig om en kamp.
I 1964, i Miami, Florida,
var der en pro-boksning sværvægtskamp
mellem Sonny Liston og Cassius Clay.
Den lige højre fra Liston blev pareret af Clay,
der fejede den væk.
Som et resultat giv Listons højre skulder af led.
Eksperter troede, at det var, fordi Clays parade var så stærk,
men de tog fejl.
Faktisk var det Listons slag, der var så kraftfuldt,
at paraden forvred hans skulder.
Åh, sådan. Ja...
Hvad siger du så?
Lige nok til at markere otte steder.
Mens du sad deroppe,
er dette blevet mit territorium.
Hvad pokker?
Jeg forstår!
Det er nok er med de tricks.
T. Rex, Triceratops, Pteranodon, jeg gik for vidt med dem.
Tilbage til det grundlæggende. Homo sapiens...
Lad os kæmpe som mennesker.
Jeg vil gøre det mindst én gang.
Sikket fjols, ikke?
En direkte kamp!
Det er, som om jeg blev smadret af jorden!
Jeg sagde, jeg ville kæmpe direkte.
Var det, hvad jeg forventede? Eller mere end forventet?
Nu forstår jeg.
Du er virkelig stærk.
Uden tvivl.
Selv når jeg blokerer, er det,
som om mine arme er blevet til svage punkter!
Hans styrke er overmenneskelig.
Det er tredje gang, jeg ser lyset i dag.
Overmenneskelig styrke?
Overmenneskelig styrke minder mig om ham.
Biscuit Oliva. Manden uden lænker
Jeg vil gerne se sådan en scene.
Jeg er sikker på, han ville gøre det.
En direkte kamp. Ligesom i mytologiens verden.
En direkte kamp?
Apropos kamp, den fyr, der ser på... De næver.
Han er på samme måde. Ingen billige tricks.
Han ville helt sikkert angribe lige forfra.
Lige forfra?
Hvis der er "lige forfra", hvad så med "lige bagfra"?
Det er at falde ham i ryggen.
Apropos ryggen, det er den ægte vare.
Bæst!
De brugte begge denne stilling.
Gad vide, hvordan det ville ende.
Men det er rigtigt,
det jeg er interesseret i...
Det, jeg virkelig gerne vil se, er,
hvordan Baki Hanma ville stoppe ham?
Jeg har levet i 18 år.
Opmærksom, forsigtig...
Jeg har levet...
...for at vinde.
Jeg er gået i fodsporene på det mest magtfulde væsen, Yujiro Hanma.
Hvorfor?
"Hvorfor?" spørger du. Er du skør?
Leder jeg efter en grund til at kæmpe mod Yujiro Hanma?
Er det ikke for at få hævn for min mor?
Det stemmer. Det er fire år siden.
Had...
Had?
Beundring......
Vær ikke dum! Hvorfor skulle jeg beundre ham?
Der er én ting,
der er meget tydeligt.
Yujiro Hanmas styrke.
Man kan ikke benægte det,
hver eneste centimeter af ham er fejlfri.
På en måde
kan man sige, det er tillid.
Jeg har fulgt i hans fodspor.
Jeg har opbygget forsvar mod de næver. Jeg har set deres fart.
Derfor kan jeg undvige dem. Jeg kan undvige de her.
Et enkelt slag kan føre til alvorlige problemer.
Jeg kan undvige det. I sidste sekund. Mere effektivt...
Han undgik dem med mindre og mindre margen.
I allersidste sekund.
Først vred hans krop sig i store bevægelser.
Men så strejfede slagene hans hår og hud.
Jo tættere på, jo...
I stedet for kampsport eller slåskamp, var det mere som en dans.
Det er rigtigt, som tyrefægtning.
Som om han var en matador.
Han kendte mange slags fart.
På land. I vandet. I luften.
Og i dag en ny oplevelse.
En fart, der trodsede begrebet fart.
Han gik ikke igennem ham, han undveg.
I det øjeblik huskede Pickle.
Først var det for sjov, for at få en snack.
Han lærte, de ikke var så lette at fange.
Han fik den! Han var sikker!
Da indså han stille,
at der var væsner i denne verden, der kunne rejse gennem hans krop.
Der var en berømt karatekæmper kendt som kampkaratens far.
Sent i livet sagde han:
"Jeg har undgået mange slag.
Jeg har fået mange spark.
Jeg er blevet angrebet med mange albuer, knæ og skaller.
Selv med stålrør, sten og knive.
Så sent som muligt, i sidste sekund,
kun i sidste sekund, undveg jeg dem."
Under en almindelig træning oplevede han en forbløffende tilstand.
"Jeg gik igennem ham."
Han sagde, han gled gennem sin modstander.
Selvfølgelig var det fysisk umuligt.
Som et resultat af de mange timer, han cirklede bag sine modstandere,
hans parader, hans forsvar, hans fodarbejde...
Alle overflødige bevægelser blev fjernet.
Han havde overgået at undgå modstanderen.
Han passerede gennem dem.
Hvem er denne mand?
Hvor mange tricks vil han bruge?
Har Bakis kampevner nået så højt et niveau?
Kan jeg gøre det?
Kan jeg kopiere det, han har gjort?
Manden kaldet Krigsguden, Doppo Orochi,
kampens legemliggørelse, Goki Shibukawa,
og manden på toppen, den største aktive kung-fu-kæmper,
min læremester, kaiou Kaku.
Kunne de tre kopiere det?
Pickle var naturligvis forbløffet.
Hans undvigende modstander
var lige ved siden af ham.
Hans venstre hånd greb en usynlig sabel,
som han jog ind i kamptyren, eller rettere i Pickles svage punkt
og trængte dybt ind.
Han fornemmede, at den forstående smerte ville være stor.
Som når man støder tåen på skrivebord.
Eller rammes hårdt i solar plexus.
I de få øjeblikke før den faktiske smerte begynder,
har hjernen allerede forudsagt smerten ud fra slagets intensitet.
Straks efter rammer smerten med den forudsagte intensitet
og er så ulidelig som forudsagt, om ikke mere.
Det er den forberedelsesperiode, Gud gav os.
Han havde to minder om dette, indprentet i ham fra tidligere kampe.
Nu! Den største smertebølge nogensinde!
Slagets påvirkning og intensitet fortæller ham det.
Der er den!
Som han forestillede sig. Større endda.
Det virkede!
Præcis.
Når og hvor som helst, altid gå efter kronjuvelerne.
Men kuglerne er så små. Skaber det så meget smerte?
Bare små kugler? Du tager fejl.
Det siger jeg dig. Testiklerne er et indre organ.
- Virkelig? - De er skrøbelige.
I et foster er de inde i kroppen.
De kommer ud for at køle af.
De er svage. Der er intet svagere.
De er lige så svage som hjertet, leveren,
mavesækken og hjernen.
Men de er beskyttede
af tykke muskler, fedt, knogler
og et solidt kranie.
Men testiklerne, der har fået den vigtige opgave at producere sæd,
skal afkøles.
For at udføre denne vigtige opgave,
er de tvunget ud af kroppen i et enkelt lag hud.
De er udsatte i denne sårbare tilstand.
Hvis hjertet hang i dit skridt i en hudsæk,
ville det være en utrolig svaghed i kamp.
Jeg kunne aldrig forlade huset.
Det er vist forbi.
Nej.
Det er det ikke.
Hvad?
Han faldt sammen med et godt udtryk.
Hvad?
Rejser du dig igen, eller bliver du nede?
I det øjeblik du bliver ramt, bliver svaret besluttet i dit hjerte.
"Jeg er slået! Lad mig være!"
Eller "Hvor vover han! Nu skal han få!"
Dit udtryk, når du synker sammen,
viser din vilje til at kæmpe.
Pickles udtryk for et øjeblik siden...
Ikke bare kommer han igen, det lader til, at Baki
har bragt Pickles blod i kog.
De skælvede begge.
Med nervøs spænding...
Med vrede...
Den er nær.
Kampen har været lang.
Men enden er nær.
Det ansigt...
Den holdning...
Det er hans endelige form.
Tekster af: Anja Molin