HANMA BAKI
Még sosem láttam ilyen szörnyet!
A T-rex fogai és farka.
A Triceratops lába és szarva.
A Pteranodon szárnya és karma.
Három hatalmas ellenség ereje, egyetlen állat formájában.
Egyenként is szörnyek.
Az erejük nyomott hagyott a testemen.
És már jön is!
A fogak, a szarvak,
a karmok és a csőr...
Minden egyszerre!
Baki támad!
Zseniális, ahogy eddig uralta a helyzetet.
De most mit fog tenni?
Baki tényleges tömege nem éri el a dinoszauruszok egy százalékát sem.
Lehet, hogy ő a krétakor legjobbja,
de kezdő a harcművészetekben.
Érthető, hogy a fájdalmat egy T-rex harapásának vélte.
Most már értem!
Baki, ezzel túl messzire mész!
Így van.
Bárki is az ellenfél, amikor találkoznak, az az első harcuk.
Szemből akar támadni?
Ne légy beképzelt, Baki!
De nem ez volt az első harcuk.
A póz, amit akkor veszünk fel, ha sprintelni akarunk.
A második világháború előtti olimpián egyes sportolók még használták.
A sprintelés kezdeti formájának története a vízszintes pózba kerülés története is.
Végül így nézett ki.
Konszenzus alakult ki a sprintekhez használt „guggoló rajt” formájáról.
Az indító használatával
a test szinte vízszintesből indult.
De természetesen nem volt teljesen vízszintes.
Ezen a napon végre valaki elérte az első emberi vízszintes rajtállást.
De ez a fiatalember,
aki elérte az első gyorsabb és újfajta kiindulópozíciót, nem volt modern ember.
Kevesebb, mint egy másodpercnyire volt a becsapódástól.
Később a kungfumester, Sea King Retsu
így mesélt erről a pillanatról.
Azt mondta, „megérezte”.
Nehéz szavakba önteni.
Sok mindent megéreztem abban a pillanatban.
Megértettem.
Ezt tette Pickle az ókori krétakorban.
Néha egy fát használt hozzá, máskor egy sziklát.
Ezért tudott megállítani egy öttonnás fenevadat is.
Ugyanakkor éreztem valamit Bakival kapcsolatban is.
Baki súlya csak 70 kiló.
Ha én, aki több mint 100 kilót nyomok, nem tudtam leállítani Pickle-t,
akkor neki hogyan sikerülne?
Ráadásul Pickle-nek
még nagyobb előnye volt, mint amikor ellenem indított támadást.
Azt hittem, ezzel véget ér a harc.
Mi? Hogy hogyan tudtam ennyi mindenre gondolni egy másodperc alatt?
Tegyük fel,
hogy megkóstol egy isteni currys rizst!
Csípős, sós, édes, picit savanyú is.
Az aromája, az az ízkavalkád! Az összetevők állaga!
Ahogy elönti a száját az íz! A fűszerek!
Ha részletesen leírná az ízét,
tíz perc is eltelne.
Holott tíz másodpercig volt a szájában.
Így már érthető?
De az meglepett, hogy Baki megállt.
Lazán megállt Pickle-lel szemben.
Pontosan.
Teljes erőből nekiugrott.
Nem volt ideje kitérni.
Mégis
Pickle repült el.
Nem, nem ugrott el.
Szó szerint a magasba repült.
Hűha! Elrepült!
Ellökte őt?
Nem tudom.
Ez nem meglepő.
Baki csak egyetlen mozdulatot tett. Mintha elhessegetne egy legyet.
Ilyen mozdulat a klasszikus dzsúdzsucuban vagy aikidóban sincs.
Bár Pickle súlya meghaladta a 200 kilót, a plafonig repült,
egy feleakkora férfi kézmozdulatától, mint ő maga.
Pickle elképesztő!
Pokoli ügyes.
Elég lenyűgöző, a krétakor királya.
Miért? Hisz Baki dobta el.
Miért olyan lenyűgöző Pickle, ha elrepítették?
Nem értem a részleteket.
De valamit értek.
Minél erősebb a felszabadult erő, ami előremozdít,
annál érzékenyebb az oldalról érkező erőre.
Egy lövéskor
a gyomorba hatoló golyó az oldalunkon vagy a vállunkon is kijöhet.
A lágy gyomor különböző tényezői befolyásolják.
Szélsőséges esetekben egy szobanövény levele is elgörbítheti a golyó pályáját.
Ha egy golyó erejével bíró tárgyként gondolunk Pickle-re,
egy könnyed mozdulat is messze sodorhatja.
Erre gondolt Hanayama.
Amit mondott, az egy verekedésre emlékeztetett.
1964-ben, az USA-ban, pontosabban a floridai Miamiban történt.
A profi nehézsúlyú bajnoki címért folyt a meccs
Sonny Liston és Cassius Clay között.
Clay kivédte Liston erőteljes jobb ütését,
és félresöpörte azt.
Ennek eredményeként Liston jobb válla kificamodott.
Egyes szakértőknek úgy tűnt, hogy Clay hárításának ereje tette,
de tévedtek.
Liston ütésének erejét kellene kiemelni, mert olyan erős volt,
hogy a hárítástól kificamodott a válla.
Nahát!
Ez hogy tetszik?
Elég volt, hogy nyolc helyet megjelöljek.
Amíg odafent ücsörögsz,
megjelöltem ezt a területet.
Mi a fene?
Már értem!
Szerintem ennyi elég is. Elég a trükkökből.
T-rex, Triceratops, Pteranodon, szerintem túl messzire mentem velük.
Vissza az alapokhoz!
Homo sapiensként.
Harcoljunk emberekként!
Legalább egyszer megpróbálom.
Ostoba, mi?
Ember ember ellen!
A földre...
Nem is, konkrétan beledöngölt a földbe!
Én akartam közvetlen harcot.
Erre számítottam? Vagy ez már több, mint amit vártam?
Most már értem.
Tényleg erős vagy.
Semmi kétség.
Még ha blokkolom is az ütést,
a védekező karjaim gyenge pontokká válnak.
Az ereje emberfeletti.
Ma már harmadszor láttam a fényeket.
Emberfeletti erő?
Az emberfeletti erőről mindig ő jut az eszembe.
Biscuit Oliva. Mr. Féktelen.
Szívesen megnéznék egy ilyen jelenetet.
Biztos megcsinálná.
Kiállna ellene. Mint a mitológiában.
Szemtől szemben?
Ha már a harcról beszélünk, itt van az a fickó is. Azok az öklök!
Ő is ilyen. Nem trükközik.
Biztosan szemből támadna. Elölről.
Elölről?
Ha van „szemtől szembe” miért nincs „hátulról szembe”?
Ilyen kifejezés nincs.
Ha már a hátakról beszélünk, ő sem semmi.
Ogre!
Mindketten így indítanának.
Vajon abból mi sülne ki?
De igen.
Az érdekelne igazán,
azt szeretném nagyon látni,
hogy Hanma Baki hogyan állítja meg ezt a fickót?
Tizennyolc éve élek.
Tudatosan, nagyon óvatosan.
Azért élek,
hogy győzzek.
A Föld legerősebb lényének, Hanma Yujirónak a nyomdokaiba léptem.
Miért?
Azt kérded, miért? Elment az eszed?
Okot keresek, hogy harcolhassak Hanma Yujiróval?
Nem azért tettem, hogy bosszút álljak anyámért?
De igen. Annak már négy éve.
Gyűlöletből.
Gyűlölet?
Csodálatból...
Ugyan már! Miért csodálnám?
Van valami...
Egyvalami kétségtelen.
Hanma Yujiro ereje.
Nem tagadhatjuk,
hogy minden egyes porcikája hibátlan.
Bizonyos értelemben
bizalomnak is nevezhetjük.
A nyomdokaiba léptem.
Felkészültem az öklökre.
Elképzeltem a sebességüket.
Ezért kerülhetem el őket. El tudom kerülni ezeket.
Egyetlen ütés is komoly sérülést okozhat, ha hozzámér.
De kikerülöm.
Ez még szorosabb volt. Még hatásosabb.
Egyre rövidebb volt az idő. Az utolsó másodpercben kerülte ki.
Eleinte a teste nagy mozdulatokkal csavarodott ki.
De aztán a haját érintette, a bőrét súrolta.
Minél közelebb volt hozzá, annál inkább...
Nem is volt annyira harc vagy verekedés,
mint inkább egy tánc.
Így van, mint a bikaviadal.
Mintha matador lenne.
Sokféle sebességet látott már.
A szárazföldön, a vízben, a levegőben.
Ez ma újabb élmény volt.
Felülmúlta a sebesség fogalmát.
Nem hatolt át rajta, szellemként átsuhant.
Ekkor Pickle emlékezetében...
Eleinte csak kihívás volt, harapnivalónak szánta.
De rájött, hogy nem könnyű elkapni.
Biztos volt benne, hogy sikerült.
Ekkor csendben rájött,
hogy vannak olyan lények a világon, akik át tudnak hatolni a testén.
Volt egy híres karateharcos akit a karate atyjának tartottak.
Öregkorában azt mondta:
„Számos ütést kivédtem már.
Számos rúgást elszenvedtem.
Többször támadtak rám könyökkel, térddel, és fejeltek le.
Acélcsövekkel támadtak meg, kővel és késsel dobtak meg.
A lehető legutolsó pillanatban,
csak az utolsó másodpercben tértem ki.”
Egy hétköznapi edzés során elképesztő állapotot élt át.
Azt mondta: „Átmentem rajta.”
Azt mondta, átsuhant az ellenfelén.
Persze, ez fizikailag lehetetlen volt.
Mivel elképesztően hosszan
körözött az ellenfele mögött,
a hárító és védekező mozdulataiban, a lábmunkájában...
Nem maradt bennük fölösleges mozdulat.
Többé nem „körözött az ellenfél körül.”
Olyan állapotba került, hogy „áthaladt” rajta.
Ki ez a hím?
Hány trükköt fog még bevetni?
Baki harci tudása ilyen magas szintet ért el?
Én képes lennék rá?
Megismételhetném, amit tett?
A háború istenének nevezett Doppo Orochi,
a harc testet öltött alakja, Goki Shibukawa,
és az etalon, a még élő legjobb kungfuharcos,
a mesterem, Sea Emperor Kaku.
Ők képesek lennének lemásolni ezt a mutatványt?
Érthető, hogy Pickle meglepődött.
A megfoghatatlan ellenfél
közel volt hozzá.
A bal kezében egy láthatatlan szablyát fogott,
amit a harci bika, vagyis Pickle gyenge pontjába szúrt,
mélyen behatolva.
Sejtette, hogy az ezzel járó fájdalom erőteljes lesz.
Mint amikor az asztalba ütjük a lábujjunkat.
Vagy amikor gyomorszájon rúgnak.
Azokban a pillanatokban, amíg a tényleges fájdalom is jelentkezik,
az agy már megjósolja a fájdalom erejét, az ütés intenzitása alapján.
Rögtön ezután a fájdalom a várt erővel jelenik meg,
talán még elsöprőbb is, mint ahogy azt vártuk.
Ez a felkészülési időszak, amit Isten adott nekünk.
Két emléke volt ezzel kapcsolatosan, a múltbeli kemény csatákból.
Ez az! A lehető legdurvább fájdalom!
A remegés hatása és intenzitása már előrejelezi.
Ez az!
Éppen így képzelte. Vagy talán még fájdalmasabb.
Sikerült!
Pontosan.
Az ágyék mindig, minden helyzetben működik.
De a golyók olyan aprók! Hogy okozhatunk velük ekkora fájdalmat?
Apró golyók? Téved.
Egyvalami biztos. A herék belső szervek.
Tényleg?
Törékenyek.
Magzatként a testünkben vannak. Le kell hűlniük, ezért kerülnek kívülre.
Gyengék. Nincs is náluk gyengébb.
Olyan gyengék, mint a szív, a máj,
a gyomor és az agy.
De azokat védi...
a vastag izom, a zsír, a csontok
és az erős koponya.
Azonban a heréknek, amik a spermium előállításának fontos feladatát végzik,
hűvös környezet kell.
E létfontosságú feladat miatt
a testen kívülre szorulnak, ahol vékony bőrréteg védi őket.
Ebben a kiszolgáltatott állapotban léteznek.
Ha a szívünk egy bőrzacskóba burkolva lógna a lábunk között,
az egy harc során elképesztő gyenge pontunk lenne.
Többé el sem hagynám a házam!
Azt hiszem, vége.
Nem.
Nem, még nincs vége.
Micsoda?
Az a fickó jó arcot vágott az eséshez.
Mi?
Felállsz vagy fekve maradsz?
Abban a pillanatban, amikor megütnek, a szíved mélyén már el is döntöd.
Arra gondolsz: „Legyőztél! Hagyj békén!”
Vagy arra: „Hogy merészeled? Ezért még megfizetsz!”
Az arckifejezésed a zuhanás pillanatában...
Ha hajlandó vagy tovább harcolni, azt látni az arcodon.
Pickle arca egy másodperce még...
Nemcsak fel fog állni, hanem úgy tűnik,
Baki felidegesítette Pickle-t.
Mindketten remegtek.
Az ideges feszültség...
A düh...
Közel járunk már.
Ez egy hosszú harc volt.
De közel a finálé.
Ez az arc...
Ez a harci beállás...
Ez a végső forma.
A feliratot fordította: Péter Orsolya