BAKI HANMA
Jeg har aldri sett et sånt monster! T. rexens tenner og hale.
Triceratopsens føtter og horn.
Pteranodonens vinger og klør.
Kreftene til tre formidable fiender i ett dyr. Hver enkelt er monster nok.
Hver del av deres styrke er innprentet i kroppen min.
Den kommer!
Tennene, hornene, klørne og nebbet.
Alt på en gang!
Baki angriper!
Det han har gjort kan bare beskriver som "genialt". Men hva vil han gjøre nå?
Bakis ekte vekt er under én prosent av en av dinosaurene.
Han er kanskje den beste i krittperioden, men han er en nybegynner i kampsport.
Forståelig nok forvekslet han smerten med den fra en T. rex' tenner.
Nå skjønner jeg.
Hei!
Baki, nå går du for langt!
Det stemmer. Uansett rival, er det deres første kamp når de møtes.
Skal han angripe forfra?
Ikke vær for freidig!
Men han hadde hatt en første kamp før.
Stillingen man inntar før et sprint et ganske gammel.
Noen utøvere brukte fremdeles posisjonen under OL før andre verdenskrig.
Historien til startposisjonen for sprint er også om hvor horisontal man kan bli.
Det ble til slutt sånn.
Det ble enighet om å bruke denne hukede stillingen før sprint.
Ved å bruke apparatet kalt starter, blir kroppen mer horisontal.
Men det er ikke helt horisontalt.
Denne dagen har noen endelig oppnådd mennesket første horisontale start.
Men den unge mannen
som oppnådde den første, raskeste og nyeste start, var ikke fra nåtiden.
Det tok under ett sekund før han oppnådde kontakt med motstanderen.
Senere omtalte kung-fu-mesteren, Havkongen Retsu, øyeblikket sånn.
Han sa han "følte" det.
Det vil ta tid å beskrive med ord, men jeg følte mye i det øyeblikket.
Jeg tenkte: "Jeg skjønner." Pickle gjorde dette i krittperioden.
Noen ganger brukte han kraften til et tre, andre ganger en stein.
Derfor klarte han å stoppe et beist på fem tonn.
Samtidig følte jeg det samme om Baki.
Bakis vekt var bare rundt 70 kilo.
Men jeg er over 100 kilo og kunne ikke stoppe Pickles takling,
så hvordan kunne han?
Dessuten hadde Pickle en større fordel enn da han startet på bakken mot meg.
Jeg tenkte: Jeg vil se slutten på kampen nå."
Hva? Hvordan kunne jeg tenke så mye på under ett sekund?
La oss si at du tok en bit av den deiligste karrien med ris.
Sterk, salt, søt og litt sur.
Aroma, fylde og ingrediensenes tekstur. Hvordan smaken sprer seg. Krydderne.
Det vil ta ti minutter å gi detaljert smaksbeskrivelse.
Men alt skjer på bare ti sekunder. Gir det mening?
Det som overrasket meg var at Baki stoppet.
Han endret posisjon og sto stille foran Pickle.
Det stemmer.
Han tok all hans kraft. Det var ikke tid til å dukke unna.
Men
det var Pickle som spratt av gårde. Nei, han spratt ikke.
Han fløy bokstavelig talt høyt og langt opp i lufta.
Jøss! Han fløy!
- Kastet han ham? - Jeg vet ikke.
Det var ingen overraskelse.
Bakis eneste bevegelse var dette, som om han viftet bort en flue.
Manøveren fins ikke, ikke engang i gammel jiu-jitsu eller aikido.
Selv om Pickle veide over 200 kilo, fløy han opp i taket
av den lille håndbevegelsen fra en mann under halvparten så stor.
Pickle er fantastisk. Den fyren er litt av en mann.
Ganske imponerende, konge av krittiden.
Hvorfor? Det var Baki som kastet ham!
Hvorfor er han fantastisk når han ble kastet?
Jeg forstår ikke alle de komplekse delene. Men det er noe jeg forstår.
Jo sterkere kraften fremover er, jo mer sårbar er den for kraft fra siden.
Når man skyter,
kan en kule som går inn i magen gå ut igjen fra siden eller skulderen.
Det kan påvirkes av ulike faktorer i den myke magen.
I ekstreme tilfeller kan et blad fra en plante endre en kules kurs.
Tenker du på Pickle som en kule som har like mye kraft,
kan den lette bevegelsen sende ham langt av kurs.
Det var det Hanayama sa. Det han sa minnet meg om en kamp.
Det var i 1964 i Miami i Florida i USA.
Det var en tittelboksekamp for tungvektere mellom Sonny Liston og Cassius Clay.
Det mektige rette høyreslaget Liston ga, ble parert av Clay. Han skjøv det bort.
Det resulterte i alvorlig dislokasjon av Listons skulder.
Noen eksperter sa det skjedde fordi Clay parerte sterkt. De tok feil.
Listons slag burde prises for å være så kraftig
at det parerte slaget slo skulderen ut av ledd.
Sånn.
Hva syns du? Jeg hadde bare nok til å markere åtte steder.
Det har blitt mitt territorium mens du gjemte deg der oppe.
Hva søren?
Jeg skjønner!
Jeg tror det holder, det er nok triks.
Jeg tror jeg gikk for langt med T. rexen, Triceratopsen og Pteranodonen.
Tilbake til det grunnleggende. Som en annen Homo sapiens...
La oss slåss som mennesker.
Jeg vil gjøre det minst én gang.
For en tåpe.
En direkte kamp!
I bakken... Nei! Det er som om jeg ble knust av bakken!
Jeg sa jeg ville ha en direkte kamp.
Forventet jeg dette? Eller er det mer enn forventet?
Nå skjønner jeg.
Du er virkelig sterk. Det er det ingen tvil om.
Selv når jeg blokkerer, er det som...
...om armene jeg blokkerer med har blitt til svake punkter!
Styrken er overmenneskelig.
Det er tredje gang jeg har sett lysene. Overmenneskelig styrke?
Når jeg tenker på det, tenker jeg på ham. Biscuit Oliva, Den frigjorte.
Jeg kunne tenkt meg å se en sånn scene. Jeg er sikker på at han hadde gjort det.
Ansikt til ansikt, som i mytologiene. En kamp som er ansikt mot ansikt?
Apropos never, nevene på ham som ser på der borte.
Han er like ens, ingen usle triks.
Han hadde absolutt angrepet forfra. Forfra?
Hvis man kan angripe "forfra", hva med "bakfra"? Uttrykket fins ikke.
Apropos baksider, dette er ekte saker. Ogre!
Begge hadde brukt denne posisjonen. Jeg lurer på hvordan det hadde endt.
Det stemmer. Det jeg virkelig er interessert i og vil se er:
Hvordan kan Baki Hanma stoppe denne fyren?
Jeg har levd i 18 år. Påpasselig og forsiktig.
Jeg har levd...
...for å vinne.
Jeg har fulgt i fotsporene til jordens sterkeste vesen, Yujiro Hanma.
Hvorfor?
Du spør: "Hvorfor?" Er du gal?
Leter jeg etter en grunn til å kjempe mot Yujiro Hanma?
Var det ikke for å hevne moren min?
Det stemmer. Det var fire år siden.
Hat.
Hat?
Beundring... Ikke vær dum! Hvorfor skulle jeg beundre ham?
Det er én ting...
Én ting er veldig tydelig.
Yujiro Hanmas styrke.
Det kan man ikke benekte, hver eneste tomme av ham er feilfri.
Man kan på en måte si at det er tillit.
Jeg har fulgt i hans fotspor. Jeg har bevæpnet meg mot nevene.
Jeg har sett for meg farten.
Derfor kan jeg unngå dem. Jeg kan unngå disse.
Jeg kan få alvorlige problemer om ett slag treffer. Jeg kan unngå det.
Enda mer i siste øyeblikk. Mer effektivt.
Han unngikk dem med mindre og mindre tid til overs.
Nærmere siste øyeblikk. Først vred han seg med store bevegelser.
Men så streifet det håret og så huden.
Jo lenger han ventet, var det som...
I stedet for kampsport eller slåssing, var det som en dans.
Det stemmer, som tyrefekting. Som om han var en matador.
Han hadde sett mange ulike tempo. På land, i vann og i luften.
I dag var nok en ny opplevelse.
En fart som trosset begrepet fart.
Han gikk ikke gjennom ham, han spøkte forbi ham.
I det øyeblikket husket Pickle...
Først var det for å leke og fordi han ville ha en godbit.
Han lærte at de ikke var så enkle.
Han tok den! Han var sikker!
Han innså i stillhet at det var vesener som kunne reise gjennom kroppen hans.
En berømt karatekjemper kalt karatekampens far, sa senere i livet:
"Jeg har unngått mange støt. Jeg har fått mange spark.
Jeg har blitt angrepet med albuer, knær og skaller.
Selv med stålrør, kastede steiner og kniver.
Så nærme som mulig og i siste øyeblikk,
og bare i siste øyeblikk, dukket jeg unna dem."
Så opplevde han en forbløffende tilstand under en treningsøkt.
Han sa: "Jeg gikk gjennom ham." Han sa at han gled gjennom motstanderen.
Selvfølgelig var det fysisk umulig.
Fordi han hadde brukt enormt mye tid hvor han gikk bak motstanderne,
var blokkeringene, forsvarsmanøvrene og fotarbeidet
fratatt all bortkastede bevegelser. Han overgikk "å sirkle rundt motstandere".
Han entret en tilstand hvor han passerte gjennom.
Hvem er mannen?
Hvor mange triks vil han bruke?
Har han... Har Bakis kampevner nådd et så høyt nivå?
Kan jeg klare det? Kan jeg kopiere det han har gjort?
Mannen døpt Krigsguden, Doppo Orochi.
Mannen kalt kampens legemliggjørelse, Goki Shibukawa.
Mannen på toppen og den største aktive kung-fu-kjemperen.
Min lærer, Havkeiseren Kaku.
Kunne de tre gjenskape denne bragden?
Pickle var forståelig nok sjokket. Hans unnvikende motstander
var like ved ham.
Hans venstre hånd grep en usynlig sabel
som stakk kampoksens, eller Pickles, svake punkt.
Dypt.
Han følte på seg at smerten ville bli stor.
Som når du slår en tå på et hjørne. Eller blir slått hardt i solar plexus.
I løpet av de få øyeblikkene vi får før den ekte smerten inntar,
har hjernen spådd smerten basert på slagets kraft.
Smerten inntar like etterpå med forventet intensitet,
og er like uutholdelig som forventet, om ikke mer.
Det er forberedelsesperioden Gud ga oss.
Han hadde to minner om dette fra to tøffe kamper i fortiden.
Den største smerten noensinne kommer nå!
Støtet og intensiteten i skjelvene viser det.
Her er den!
Akkurat som han trodde. Verre enn han trodde.
Det virket!
Nemlig. Skrittet virker alltid og i alle situasjoner.
Men ballene er så små. Gir det så mye smerte?
Bare små baller? Du tar feil.
Det er et faktum at testiklene er et indre organ.
- Virkelig? - De er skjøre.
De er på innsiden når man er foster. De kommer ut for å kjøle seg ned.
De er svake. Ingenting er svakere.
De er like svake som hjertet, leveren, magen og hjernen.
Men de er beskyttet
av tykke muskler, fett, bein og en solid hodeskalle.
Men testiklene, med den viktige oppgaven som er sædproduksjon, må avkjøles.
De tvinges ut med bare ett lag hud rundt for å oppnå denne viktige plikten.
De er utsatt i denne sårbare tilstanden.
Hvis hjertet hang i skrittet med bare ett hudlag rundt,
ville det vært en utrolig svakhet i kamp.
Jeg kunne aldri ha forlatt huset.
Det er vel over.
- Nei. - Nei, det er det ikke.
Hva?
Pokkers fyr, han kollapset med et flott ansiktsuttrykk.
- Hva? - Vil du reise deg eller bli liggende?
Øyeblikket du blir truffet avgjør svaret i hjertet ditt.
Tenker du at du er slått og vil være i fred?
Eller lurer du på hvordan han våger og at du vil ta hevn?
Ansiktsuttrykket ditt når du kollapser...
Kampviljen som er igjen vil vises i ansiktsuttrykket ditt.
Pickles ansiktsuttrykk for et øyeblikk siden...
Han vil ikke bare reise seg igjen, det virker som Baki har gjort ham rasende.
Begge skalv i nervøs spenning.
I sinne.
Det nærmer seg.
Kampen har vært lang.
Men finalen er nær.
Dette ansiktet.
Denne stillingen.
Dette er hans endelige form.
Tekst: Lovise Kvalsund