„N-am mai văzut un asemenea monstru!
Dinții și coada tiranozaurului.
Picioarele și coarnele triceratopsului.
Aripile și ghearele pteranodonului.
Puterile a trei inamici formidabili, toate într-unul singur.
Fiecare era în sine un monstru formidabil.
Corpul meu își amintește puterea fiecăruia dintre ei.
Uite-l că vine!
Dinții, coarnele,
ghearele și ciocul...
Deodată!”
Baki atacă!
„Genial” e singura cale de a descrie cum s-a descurcat.
Dar ce va face acum?
Greutatea reală a lui Baki e mai puțin de 1% din a unui dinozaur.
Era el cel mai tare din perioada cretacică,
dar nu știa nimic despre artele marțiale.
E de înțeles că a confundat durerea cu cea provocată de dinții unui T-Rex.
Acum înțeleg.
Hei!
Baki, întreci limita!
Corect.
Indiferent de rival, când se întâlnesc, e prima lor luptă.
Are de gând să-l lovească direct?
Nu fi nesăbuit, Baki!
Dar nu era prima dată când se avânta într-o primă luptă.
Postura adoptată când cineva are de gând să sprinteze e destul de veche.
La Olimpiadele până la Al Doilea Război Mondial,
mai erau atleți care foloseau această postură.
Istoria poziției de start pentru sprint
e și istoria celei mai apropiate poziții de orizontală.
Până la urmă, a arătat așa.
S-a ajuns la un consens cu privire la „startul ghemuit”.
Folosind acest dispozitiv numit blocstart,
corpul adoptă o poziție orizontală.
Dar, desigur, nu e total orizontală.
Astăzi, un om a obținut prima poziție de start complet orizontală.
Dar acest tânăr care obținuse cea mai rapidă și nouă poziție de start
nu era un om modern.
Timpul până la contactul cu adversarul a fost mai puțin de o secundă.
Mai târziu, maestrul kung-fu, Kaiou Retsu,
a spus următoarele despre acel moment:
a spus că l-a „simțit”.
Va dura să descriu totul în cuvinte,
dar am simțit multe în acel moment.
Am crezut că înțeleg.
Asta făcea Pickle în perioada cretacică.
Uneori, folosea puterea unui copac, alteori, puterea unui bolovan.
De aceea putea opri și o fiară de cinci tone.
În același timp, am simțit asta cu privire la Baki.
Greutatea lui Baki era de doar 70 kg.
Dar eu, care cântăresc peste 100 kg, n-am putut opri atacul lui Pickle,
deci cum ar fi putut el?
În plus,
Pickle avea un avantaj și mai mare decât atunci când a țâșnit spre mine.
M-am gândit: „Ăsta va fi sfârșitul luptei.”
Ce?
Cum să mă gândesc la atâtea lucruri în mai puțin de o secundă?
Să zicem
că ai gustat cel mai delicios orez cu curry.
Picant. Sărat. Dulce. Puțin acru.
Aroma. Consistența. Textura ingredientelor.
Răspândirea aromei. Condimentele.
Dacă ai descrie gustul în detaliu,
ar dura zece minute.
Dar totul se întâmplă în zece secunde.
Înțelegi ce vreau să spun?
M-a surprins faptul că Baki se oprise.
A renunțat la poziție și l-a înfruntat pe Pickle.
Exact.
S-au ciocnit din plin.
N-a avut nicio clipă să se ferească.
Totuși,
Pickle a zburat.
Nu, n-a sărit.
A zburat foarte sus și departe.
A... zburat!
L-a aruncat?
Nu știu.
Nu e o surpriză.
În acea clipă, Baki a făcut mișcarea asta. De parcă ar fi alungat o muscă.
Nu există mișcarea asta nici măcar în jiu-jitsu sau în aikido.
Deși Pickle cântărea peste 200 kg, n-a zburat spre tavan
din cauza mișcării ușoare din mână a unui omuleț pe jumătate cât el.
Pickle e uimitor.
Tipul ăla e dat naibii.
Impresionant, rege al Cretacicului.
De ce? Baki l-a aruncat!
De ce e Pickle atât de uimitor, dacă el a fost aruncat?
Nu înțeleg toată complexitatea luptei.
Dar un lucru e sigur.
Cu cât forța dezlănțuită e mai puternică,
cu atât e mai vulnerabilă la atacuri laterale.
Când tragi cu arma,
glonțul care intră în burtă poate ieși prin lateral sau prin umăr.
Poate fi afectat de diferiți factori din stomacul moale.
În cazuri extreme, frunza unei plante poate modifica traiectoria unui glonț.
Dacă îl consideri pe Pickle un glonț, cu forța unui glonț,
până și acea mișcare ușoară îl poate împinge atât de departe.
Asta a spus Hanayama.
Spusele lui Hanayama mi-au amintit de o luptă.
În 1964, la Miami, Florida, SUA,
s-a jucat meciul pentru titlul la categoria grea
între Sonny Liston și Cassius Clay.
Dreapta puternică a lui Liston a fost parată de Clay,
care a deviat-o ușor.
Drept urmare, umărul drept al lui Liston a fost grav dislocat.
Unii specialiști au considerat că a fost din cauza puterii lui Clay,
dar s-au înșelat.
De fapt, pumnul lui Liston ar trebui lăudat ca fiind așa de puternic,
încât faptul că a fost parat a dus la dislocarea umărului.
Așa.
Ce zici?
Am avut destul pentru opt locuri.
În timp ce te ascundeai acolo,
locul ăsta a devenit teritoriul meu.
Ce naiba?
Înțeleg.
Ajunge, cred. Ajunge cu trucurile.
T-Rex, triceratops, pteranodon, cred că am exagerat.
Înapoi la elementele de bază.
Ca oameni Homo sapiens...
Ca oameni, să luptăm.
Vreau să fac asta măcar o dată.
Ce nesăbuit, nu?
O luptă directă!
La pământ...
Nu! Parcă m-a lovit pământul!
Am zis că vreau o luptă directă.
La asta mă așteptam? Sau e mai mult decât mă așteptam?
Acum înțeleg.
Chiar ești puternic.
Nu e nicio îndoială.
Până și când blochez...
brațele cu care blochez au devenit puncte slabe!
Puterea lui e supraomenească.
E a treia oară când văd luminițele azi.
Putere supraomenească?
Când mă gândesc la puterea supraomenească, mă gândesc la el.
Biscuit Oliva. Dl Descătușat.
Mi-ar plăcea să văd o fază ca asta.
Sigur s-ar băga.
O luptă directă. Ca în mitologie.
O luptă directă?
Apropo de lupte, tipul care se uită de acolo, cu pumnii ăia.
El e la fel. Fără trucuri ieftine.
Și el ar face asta, drept în față.
Drept în față?
Dacă există „drept în față”, există și „drept în spate”?
Expresia asta nu există.
Apropo de spate, așa arată unul formidabil.
Căpcăunul!
Amândoi ar folosi poziția asta.
Mă întreb cum s-ar sfârși.
Dar, într-adevăr,
ce mă interesează pe mine
și ce vreau eu să văd...
e cum l-ar opri Baki Hanma pe tipul ăsta?
Am trăit 18 ani.
Cu grijă, foarte precaut...
Am trăit
ca să câștig.
Am călcat pe urmele celui mai puternic om de pe Pământ, Yujiro Hanma.
De ce?
„De ce?” Ești nebun?
Caut un motiv pentru a lupta cu Yujiro Hanma?
Nu pentru a o răzbuna pe mama?
Așa e. Asta a fost acum patru ani.
Ură...
Ură?
Admirație...
Nu fi prost! De ce l-aș admira?
Un lucru...
Un lucru e foarte clar.
Puterea lui Yujiro Hanma.
Fără îndoială,
fiecare centimetru din el e fără cusur.
Într-un fel,
ai putea spune că e încredere.
I-am călcat pe urme.
M-am pregătit împotriva pumnilor lui.
Mi-am imaginat viteza lor.
De asta mă pot feri. Inclusiv de loviturile astea.
O singură lovitură ar fi de-ajuns ca să mă rănească grav.
Mă pot feri.
Și mai din scurt. Mai eficient...
S-a ferit având tot mai puțin timp la dispoziție.
Tot mai aproape de ultima secundă.
La început, corpul lui s-a răsucit cu mișcări largi.
Dar apoi i-a fost atins părul, apoi i-a fost atinsă pielea.
Cu cât se apropia mai mult...
Mai degrabă decât arte marțiale sau luptă,
semăna a dans.
Ca la coridă.
De parcă era toreador.
Văzuse multe tipuri de viteză.
Pe uscat. În apă. În aer.
Iar azi, o nouă experiență.
O viteză care sfida conceptul de viteză.
N-a trecut prin el, ci pe lângă el.
În acea clipă, din amintirile lui Pickle...
La început, pe jumătate în glumă, din dorința de a gusta ceva.
A aflat că nu era așa de ușor.
Îl prinsese! Era sigur!
Și-a dat seama încet
că existau ființe pe lume care puteau călători prin corpul lui.
Era un luptător faimos, cunoscut drept tatăl luptelor karate.
La sfârșitul vieții, a spus:
„M-am ferit de multe lovituri.
Pe multe le-am încasat.
Am fost atacat cu coatele, cu genunchii, cu capul în gură.
Și cu țevi de oțel, pietre aruncate și cuțite.
Cât mai aproape, în ultima secundă,
doar în ultima secundă, le-am evitat.
Apoi, în timpul unei antrenament obișnuit, a experimentat ceva uimitor.
A spus: „Am trecut prin el.”
A spus că s-a strecurat prin adversar.
Sigur, era imposibil din punct de vedere fizic.
După ce a petrecut
o perioadă de timp amețitoare încercuindu-și adversarii,
trucurile sale defensive, felul de a para și de a păși...
Toate erau lipsite de mișcări inutile.
Depășise stadiul de „încercuire”.
Ajunsese la stadiul de „strecurare”.
„Cine e masculul ăsta?
Câte trucuri mai folosește?”
Oare... abilitățile lui Baki au ajuns la un nivel așa de înalt?
Eu aș putea s-o fac?
Să repet ce a făcut el?
Omul încoronat Zeul Războiului, Doppo Orochi,
omul numit întruchiparea luptelor, Goki Shibukawa,
și omul din vârf, cel mai mare luptător activ de kung-fu,
profesorul meu, Kaiou Kaku.
Oare cei trei ar putea reproduce asta?
Evident, Pickle a rămas uimit.
Adversarul său care se eschiva
se afla foarte aproape.
În mâna stângă ținea o sabie invizibilă
pe care a înfipt-o în punctul slab al taurului, adică Pickle,
străpungând foarte adânc.
A simțit că durerea va fi grozavă.
Ca atunci când te lovești cu degetul de colțul biroului.
Sau când ești lovit în plexul solar.
În cele câteva momente dinaintea apariției durerii,
creierul deja presimte durerea în funcție de intensitatea loviturii.
Imediat după aceea, durerea apare cu intensitatea prezisă
și e așa de atroce pe cât ne-am aștepta, poate mai mult.
E perioada de pregătire pe care ne-o dă Dumnezeu.
Avea două amintiri despre asta, întipărite în cap din luptele precedente.
„Vine! Cel mai mare val de durere!”
Impactul și intensitatea tremurului i-o garantau.
„Iată!”
Așa cum își imaginase. Chiar mai rău.
A mers!
Exact.
În orice moment și în orice situație, zona inghinală dă mereu rezultate.
Dar sunt doar niște boașe mici. Produc atâta durere?
Doar niște boașe mici? Vă înșelați.
E sigur. Testiculele sunt organ intern.
Serios?
Sunt fragile.
Când ești făt, sunt în interiorul corpului.
Se lasă ca să se răcească.
Sunt vulnerabile. Nu e nimic mai vulnerabil.
Sunt vulnerabile ca inima, ca ficatul,
ca stomacul și ca creierul.
Dar ele sunt protejate...
de mușchi groși, de grăsime, de oase,
de un craniu rezistent.
Totuși, testiculele, având misiunea importantă de a produce spermă,
trebuie răcite.
Pentru a-și îndeplini datoria,
sunt scoase-n afara corpului, înfășurate într-un strat de piele.
Sunt expuse în această stare vulnerabilă.
Dacă inima ar atârna între picioare, înfășurată într-un singur strat de piele,
ar fi o slăbiciune incredibilă în luptă.
N-aș putea ieși din casă.
Cred că s-a terminat.
Nu.
Nu s-a terminat.
Poftim?
Ticălosul s-a prăbușit cu o expresie hotărâtă.
Te mai ridici sau rămâi jos?
În clipa în care ești lovit, răspunsul e decis imediat în inima ta.
Te gândești: „M-ai învins! Lasă-mă în pace”?
Sau: „Cum îndrăznești! Îți arăt eu ție”?
Expresia feței când te prăbușești...
Voința ta de a lupta se vede în expresia feței.
Privirea lui Pickle cu o secundă în urmă...
Nu doar că se va ridica, dar se pare că Baki
l-a enervat rău pe Pickle.
Amândoi tremurau.
Plini de tensiune...
Plini de furie...
E aproape.
Lupta asta a fost lungă.
Dar finalul e aproape.
Fața asta...
Poziția asta...
Asta e forma lui finală.
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă