Jag har aldrig sett ett sånt här monster.
T-rex tänder
och svans.
Triceratops fötter
och horn.
Pteranodons vingar
och klor.
Krafterna hos tre fruktansvärda fiender, i ett enda djur.
Var och en av dem är redan monster nog.
Varje aspekt av deras styrkor är inpräntad i min kropp.
Här kommer det!
Tänderna.
Hornen.
Klorna.
Näbben.
Allt på en gång.
Baki attackerar!
"Geni" är det enda sättet att beskriva hur han har hanterat det hittills.
Men vad tänker han göra nu?
Baki väger knappt en procent så mycket som de där dinosaurierna.
Han må vara kritaperiodens bästa,
men han är en nybörjare när det gäller kampsport.
Förståeligt nog misstog han smärtan för den från T-rex tänder.
Nu fattar jag.
Hördu!
Baki, nu går du för långt!
Det stämmer.
Oavsett rival – när de möts är det deras första fajt.
Tänker han gå på honom rakt framifrån?
Var inte för kaxig, Baki.
Men det var inte första gången han hade en första fajt.
Posen man gör när man ska sprinta i full fart
är rätt gammal.
I OS före andra världskriget
fanns det fortfarande atleter som använde den här formen.
Historien om startformen för sprint
är även historien om hur horisontellt en person kan ligga.
Det såg ut så här.
Man uppnådde enighet om den här "crouch start"-formen.
Genom att använda startblock
blir kroppen mer horisontell.
Men naturligtvis är den inte helt horisontell.
Idag har människan äntligen uppnått den första horisontella startpositionen.
Men den här unga mannen,
som uppnådde människans snabbaste och nyaste startposition,
var ingen modern människa.
Tiden till kontakt med sin motståndare, Baki Hanma, var knappt en sekund.
Senare pratade kung-fu-mästaren Kaiou Retsu
om ögonblicket på det här viset.
Han sa att han "kände det på sig".
Det kommer att ta tid att beskriva med ord,
men jag kände på mig många saker i den stunden.
Jag tänkte: "Jag förstår."
Det här är vad Pickle brukade göra under kritaperioden.
Ibland använde han ett träd,
ibland ett stenblock.
Därför kunde han stoppa en best på fem ton.
Samtidigt kände jag på mig det här:
Baki vägde bara omkring 70 kg.
Men jag, som väger över 100 kg, kunde inte stoppa Pickles tackling.
Så hur skulle han kunna göra det?
Utöver det,
Pickle hade en ännu större fördel än när han började på marken mot mig.
Jag tänkte: "Här kommer slutet på fajten."
Va?
Hur jag kunde tänka på så många saker på knappt en sekund?
Vi säger
att du tog en tugga av världens godaste curry med ris.
Kryddigt.
Salt.
Sött.
Lite surt.
Aromen.
Rikligheten.
Konsistensen.
Smakspridningen.
Kryddorna.
Om man skulle beskriva smaken i detalj skulle det ta tio minuter.
Men allt händer på bara tio sekunder.
Går det ihop?
Det som förvånade mig
var att Baki stannade.
Han släppte sin position och mötte Pickle.
Han bara stod där. Det stämmer.
Han tog hela hans kraft.
Han hade inte tid att ducka.
Men...
...det var Pickle som flög iväg.
Nej,
han studsade inte.
Han flög bokstavligen högt och långt upp i luften.
Han...
Han flög!
Kastade han honom?
Jag vet inte.
Det är inte förvånande.
Baki gjorde bara så här...
Som om han sjasade bort en fluga.
Det finns ingen sån rörelse, inte ens i jujutsu eller aikido.
Trots att Pickle vägde över 200 kg skickades han upp i taket
med en handviftning från en man som var hälften så stor som han.
Pickle är fantastisk.
Han är en sjuhelvetes man.
Rätt imponerande, kungen av krita.
Varför det? Det var Baki som kastade honom.
Varför är Pickle fantastisk när det var han som blev kastad?
Jag förstår inte alla komplexiteter, men en sak förstår jag:
Ju starkare den frigjorda kraften, styrkan framåt, är,
ju sårbarare är den för kraft från sidan.
När ett vapen avfyras
kan en kula som går in i magen gå ut ur sidan eller genom axeln.
Den kan påverkas av olika faktorer inuti den mjuka magen.
I extrema fall kan ett blad på en krukväxt böja kulans bana.
Om man ser Pickle som en kula, med lika mycket kraft som en kula,
kan till och med den lätta rörelsen skicka honom så långt.
Det var vad Hanayama sa.
Det Hanayama sa påminde mig om en fajt.
År 1964 i Miami i Florida i USA
var det en proffsboxningsmatch i tungvikt mellan Sonny Liston och Cassius Clay.
Det mäktiga högerslaget från Liston parerades av Clay,
som lyckades vifta bort det.
Till följd av det gick Listons högeraxel ur led.
Vissa experter menade att det var för att Clays parering var så kraftfull,
men de har fel.
Listons slag borde prisas för att det var så kraftfullt
att pareringen fick hans axel att hoppa ur led.
Såja.
Vad sägs om det? Jag hade nog för att markera åtta ställen.
Medan du satt hopkrupen där uppe
gjorde jag det här till mitt territorium.
Vad fasen?
Jag fattar!
Det räcker, tror jag. Det räcker med trick.
T-rex, triceratops och pteranodon – jag tror att jag gick för långt med dem.
Tillbaka till grunderna.
Som Homo sapiens...
...som människor, låt oss slåss.
Jag vill göra det här minst en gång.
Vilken dåre, va?
En fajt man mot man!
Till marken...
Nej!
Det är som om jag blev krossad av marken!
Jag sa att jag ville slåss man mot man.
Var det här vad jag förväntade mig, eller mer än jag förväntade mig?
Nu förstår jag.
Du är verkligen stark. Det råder inga tvivel om saken.
Även när jag parerar är det som...
...om armarna jag parerar med
har blivit till svaga punkter!
Hans styrka är övermänsklig.
Det är tredje gången jag ser lamporna idag.
Övermänsklig styrka?
När jag tänker på övermänsklig styrka tänker jag på honom:
Biscuit Oliva, mr Unchained.
Jag skulle gärna se en scen som den här. Han skulle säkert göra det.
En fajt man mot man, precis som från mytologins värld.
En fajt man mot man?
På tal om fajter –
snubben som tittar på där borta, de där nävarna.
Han är likadan, inga billiga trick.
Han skulle göra det, rakt framifrån.
Rakt framifrån?
Om det finns "rakt framifrån", vad sägs om "rakt bakifrån"?
Den frasen finns inte.
På tal om bakifrån – det här är äkta vara.
Besten!
De skulle båda använda den här positionen.
Jag undrar hur det skulle sluta.
Men, det stämmer,
vad jag verkligen är intresserad av, vad jag verkligen vill se är:
Hur skulle Baki Hanma
stoppa den här snubben?
Jag har levt i 18 år.
Medvetet, väldigt försiktigt.
Jag har levt...
...för att vinna.
Jag har följt i fotspåren av världens mäktigaste varelse:
Yujiro Hanma.
Varför det?
Frågar du: "Varför det?" Är du galen?
Letar jag efter ett skäl att möta Yujiro Hanma?
Var det inte för att hämnas min mamma?
Det stämmer. Det var fyra år sen.
Hat.
Hat?
Beundran...
Var inte dum!
Varför skulle jag beundra honom?
En sak...
En sak är väldigt tydlig.
Yujiro Hanmas styrka...
Det går inte att förneka det, varje centimeter av honom är felfri.
På ett sätt
kan man kalla det tillit.
Jag har följt i hans fotspår.
Jag har utrustat mig mot de nävarna.
Jag har föreställt mig deras hastighet.
Det är därför jag kan undvika dem. Jag kan undvika de här.
Träffen av ett enda slag kan leda till allvarliga problem.
Jag kan undvika det.
Ännu mer i sista sekunden, ännu mer effektivt.
Han undvek dem med mindre och mindre marginal,
närmare sista sekunden.
Först vred han kroppen med stora rörelser.
Sen snuddade Pickles slag vid hans hår, mot hans hud.
Ju närmare det var... Det var som...
Istället för kampsport eller en fajt var det mer som en dans.
Ja, som tjurfäktning. Som om han var en matador.
Han hade sett många olika hastigheter:
På land.
I vatten.
I luften.
Och idag,
en ny upplevelse:
En hastighet som trotsade begreppet hastighet.
Han gick inte igenom honom,
han smet förbi honom.
I den stunden, från Pickles minne...
Inledningsvis, lite för skojs skull,
var det på grund av ett sug efter en matbit.
Han lärde sig att de inte var lättfångade.
Han fick den. Han var säker.
Han insåg då
att det fanns varelser i världen som kunde färdas genom hans kropp.
Det fanns en känd karateutövare som kallades tävlingskaratens fader.
Sent i sitt liv sa han:
"Jag har undvikit många stötar.
Jag har tagit emot många sparkar.
Jag har blivit attackerad med armbågar, knän och skallar.
Även med stålrör, stenar och knivar.
Så sent som möjligt, i sista sekunden, först i sista sekunden,
undvek jag dem."
Sen, under ett vanligt pass,
upplevde han ett otroligt tillstånd.
Han sa: "Jag gick igenom honom."
Han sa att han gled igenom sin motståndare.
Det var förstås fysiskt omöjligt.
Till följd av att ha tillbringat
ofattbart mycket tid med att ta sig runt bakom sina motståndare
var hans parering, hans defensiva rörelser, hans fotarbete...
De var helt utan onödiga rörelser.
Han hade överskridit "gå runt" motståndare
och trätt in i ett tillstånd av att "passera igenom" dem.
Vem är den här hanen?
Hur många trick ska han använda?
Har han...?
Har Bakis förmågor nått en sån hög nivå?
Skulle jag kunna göra det? Kan jag göra det han har gjort?
Mannen krönt krigsguden, Doppo Orochi.
Mannen kallad "förkroppsligandet av fajt", Goki Shibukawa.
Mannen på toppen, den största aktiva kung-fu-utövaren,
min lärare, Kaiou Kaku.
Skulle de kunna återskapa den här bedriften?
Inte undra på att Pickle var förvånad.
Hans svårfångade fiende
var precis vid honom.
Hans vänsterhand greppade en osynlig sabel som han körde in i tjurens,
eller Pickles, svaga punkt.
Den trängde in djupt.
Han hade en känsla av att den kommande smärtan skulle vara svår.
Som när man slår i tån i en skrivbordskant
eller träffas hårt i solar plexus.
Under de få ögonblick vi får innan verklig smärta börjar sprida sig
har hjärnan redan förutspått smärtan från träffens intensitet.
Direkt efteråt kommer smärtan med förutspådd intensitet
och är lika olidlig som förutspått, om inte mer.
Det är förberedelseperioden Gud beviljade oss.
Han hade två minnen av det här, inpräntat i sig från tidigare fajter.
Här kommer den, den största vågen av smärta.
Stötens effekt och intensitet tyder på det.
Här är den!
Precis som han trodde.
Värre än han trodde.
Det funkade!
Precis.
När som helst och i alla situationer – skrevet funkar alltid.
Men kulorna är så här små. Orsakar det så mycket smärta?
Bara små kulor?
Du har fel.
Det här är ett faktum: Testiklarna är ett inre organ.
- Jaså? - De är bräckliga.
När man är ett foster sitter de inuti kroppen.
De åker ut för att kylas ner.
De är svaga.
Det finns inget svagare.
De är lika svaga som hjärtat,
levern,
magen
och hjärnan.
Men de skyddas
av tjocka muskler,
fett,
ben
och en tjock skalle.
Men testiklarna,
anförtrodda den viktiga uppgiften att producera spermier,
måste kylas ner.
För att utföra den viktiga uppgiften tvingas de ut ur kroppen,
insvepta i ett enda lager hud.
De är utsatta i det här sårbara tillståndet.
Om...
...hjärtat hängde i skrevet, insvept i ett enda lager hud,
skulle det vara en otrolig svaghet i en fajt.
Jag skulle aldrig kunna lämna huset.
Jag antar att det är över.
- Nej. - Nej, det är det inte.
Va?
Den jäveln kollapsade med ett schyst ansiktsuttryck.
Va?
Ska du resa dig upp eller förbli liggande?
I samma stund som man blir träffad fattar man ett beslut i sitt hjärta.
Tänker du: "Jag är slagen, lämna mig i fred."
Eller tänker du: "Hur vågar han? Han ska få för det här."
Uttrycket i ögonblicket av kollaps...
Allt som återstår av ens vilja att fajtas kommer att synas i ens uttryck.
Pickles min för en sekund sen...
Han kommer att resa sig upp, och det verkar även som om Baki
har fått Pickles blod att koka.
Båda skakade.
Av nervspänning.
Av ilska.
Det är nära.
Det har varit en lång fajt,
men slutet är nära.
Den här minen.
Den här positionen.
Det här är hans slutliga form.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson