BAKI HANMA
Všichni jsme si mysleli to samé.
Nemohli jsme uvěřit,
že si na závěr šetřil tohle.
Nejdřív si jich samozřejmě všiml Baki.
Těch bodných ran.
Vypadaly, jako by je způsobila šavle.
Šlo o staré jizvy, které mu vedly od pasu k rameni.
Kdy se tam objevily?
Vypadá, jako by po něm stříleli kulometem.
A nepřišel k nim tady.
Jsou od drápů, nebo od bodlin?
Určitě jsou z jeho doby.
Kdo, kdy a jak způsobil, že mu zůstaly takové jizvy?
My jsme na to přišli jako první.
Všimli jsme si, že mu protínají i záda.
Už to chápete?
Na hrudi i na zádech měl stejné jizvy.
Z toho lze vyvodit jenom jedno.
Soudě podle jejich tvaru, velikosti a stáří...
tou záhadnou šavlí byly tyranosauří zuby.
Kvašák přežil setkání s čelistmi tyranosaura!
Udělal na nás dojem. Získal si náš obdiv. Nadchl nás.
Víte, jak jsme ty emoce vyjádřili?
Když nám to došlo,
začali jsme všichni tři tleskat.
Kvašák přeuspořádal svoje klouby a plně přešel do bojového režimu.
Tohle byla jeho finální podoba.
No, někdo to musí říct nahlas.
Odteď bojujeme doopravdy.
To byla jeho finální podoba.
Po přeuspořádání kloubů v jeho ramenou, loktech, zápěstích a bocích,
vypadal vážně hrozivě.
Jeho tělo si vybavilo dávné vzpomínky.
Najednou bylo ještě odolnější než dřív.
Ještě silnější.
A taky houževnatější.
Díky, Kvašáku.
Budu tu tvoji úžasnou proměnu považovat...
za ten největší možný projev úcty a přátelství.
Lidé se už od počátku dějin neustále vyvíjeli.
A s nimi i způsoby, jak jsme na sebe útočili.
Začali jsme používat kameny, kyje, jednoduché zbraně, meče, pistole, rakety...
Dokonce i jaderné zbraně.
V důsledku toho jsme ale i o něco přišli. Určité věci jsme zapomněli.
Ty nám teď Kvašák připomněl.
Byl obdařen odolnou kůží, silnými svaly, pevnými kostmi
a vůlí překonat jakoukoliv bolest.
S každou novou a silnější zbraní
jsme o tyto vlastnosti postupně přicházeli.
Nakonec jsme dopadli tak, že se ani neubráníme nebezpečí.
Stojím přímo před tebou.
Narušil jsme tvůj osobní prostor a ani se nehnu.
Zůstanu tady, v téhle vzdálenosti...
a odvděčím se ti za tvoje přátelství.
Zatraceně. Budu se muset vrátit.
Kvašák mu dal pořádnou šlupku, ale Baki to ustál!
Ani se nehnul!
Praštil jsi mě ze všech sil,
ale stejně jsi mě nevymrštil do vzduchu.
A to z prostého důvodu.
Sám jsem udeřil stejnou silou,
ale rychleji a pod ostřejším úhlem.
Tyhle dovednosti mi zpřístupnila evoluce.
Vyvinuli jsme bojová umění. Ničeho jsme se nevzdali!
Tohle mi nikdy nevyvrátíš!
Získal jsem toho spoustu.
Sílu, rychlost, fyzičku i zkušenosti.
V těchhle věcech jsme si pořád rovni.
Přemýšlíme stejně. Nehodláme podlehnout tomu druhému.
No, ty jsi vlastně ve všech ohledech lepší.
Moje svaly jsou o hodně slabší, vážím daleko míň
a nemám dokonalou kostru.
Jak teda můžu bojovat?
Na co se můžu spolehnout?
Na techniku!
Pracuju na ní už tak dlouho, že si ani nevybavuju, kdy jsem začal.
Snášel jsem bolest, trénoval, krmil svý tělo, čelil výzvám a bojoval.
Bez přemýšlení správně sevřu pěst.
Zaujmu správný postoj.
Dýchám přirozeně.
Pozorně všechno sleduju.
Ovládám techniky předávané z generace na generaci.
O tohle všechno se můžu opřít.
Tyto techniky lidé vyvinuli, aby přežili.
Pilovali je, aby někoho ubránili.
Jindy to bylo z nenávisti.
Někdy se pojí se smutkem.
Nemůžu se jejich odkazu vzdát.
Baki to najednou všechno viděl.
Když se zamyslel nad vlastní historií,
nemohl si toho nevšimnout.
„Jsme stejní!“
Čelil hromadě zubů, drápů i rohů.
Kvašákovi staří přátelé mu teď pomáhali.
No jo, ty máš taky...
Navíc mezi těmi hmotnými věcmi zahlédl i zvláštní stíny.
Už to chápu!
Recu odstrčil jeho drápy.
Kacumi čelil jeho zubům.
Jack mu zase přišlápl rohy.
I oni teď stáli při Kvašákovi.
Co to teď před sebou asi vidí?
Kvašák brečí!
Očividně se do toho rozhodli dát všechno.
Nikdy jsem se nesetkal s nikým silnějším.
Co bych měl udělat teď?
Mám přiskočit k němu? Vtrhnout na jeho území?
Doprostřed vřavy?
Jak se můžu zachovat v přední linii?
Co můžu udělat?
Řítí se ke mně jeho pěst. Tak jo, Baki. Co teď?
Aha. Nakonec jsem udělal tohle.
Nekryju se ani neuhýbám.
Nemůžu si říct, že tě udeřím.
Musím se rozmáchnout dřív, než mě to napadne.
Jo, reagovat na pohyby soupeře,
jako by moje tělo mělo vlastní vůli.
Protiútok může vést ke dvěma věcem.
Samozřejmě má nějaký fyzický dopad.
I malá síla se může znásobit.
Důležitější ale je,
že tak lze rozhodit soupeře.
Když se soustředíte jen na útok,
hloupě pootevřete ústa a uvolníte zatnuté krční svaly.
Zapomenete se bránit a soupeř vás může udeřit.
To už se do deseti vteřin nevzpamatujete.
I tak silný bojovník, jako je Kvašák,
se stane zranitelným jako novorozeně,
když se zapomene bránit.
Jistý muž uměl udeřit tak silně, že by prý srazil k zemi i slona.
Šlo o George Foremana, 31. mistra světa v těžké váze.
Měl na kontě nejvíce knockoutů v historii,
ale kupodivu ne moc těch, co přesáhlo deset vteřin.
Jiný šampion byl zase považován za toho nejslabšího v dějinách boxu.
Jak určitě víte, mluvíme o velkém Muhammadovi Alimu.
Jeho rychlým úderům se říkalo „přízračné“.
Spousta boxerů se z nich ani po deseti vteřinách nevzpamatovala.
Jde o nesmírně chytrou a nenápadnou techniku.
Dokážete tak soupeře zaskočit.
A Baki se to naučil taky.
Proto byl ten zápas tak vyrovnaný.
Proto dokázal Kvašáka zahnat do kouta.
„Když na mě útočily obří zuby, vyrazil jsem je pěstí.
Když po mně šly ostré drápy, chytil jsem je a škubnutím jsem je zlomil.
Když mě chtěl někdo rozválcovat, udělal jsem tohle.
Poradil jsem si s obry...
S rychlými útoky...
Byl jsem...
Tehdy jsem byl neporazitelný.
Stejně jsem se ale dostal do úzkých.“
Zahnal ho do kouta!
Nepomohlo mu, že byl větší.
Ani to, že byl fyzicky silnější.
Technika s přehledem vyhrávala.
Baki byl skvělý bojovník.
Strašně našeho pračlověka zmátl.
A pak...
Co to?
Přesunul se!
To je ta bleskurychlá teleportace, kterou využil během boje s Jackem.
Náš Kvašák se dal na útěk.
A Baki ho...
pronásleduje!
Něco jsem přece řekl.
Ani se odsud nehnu.
Nebudeš se mě moct zbavit.
Bojová umění Bakimu nakonec pomohla překonat
ten strašlivý rozdíl v jejich odolnosti a síle.
Téměř se mu podařilo vyhrát.
Když měl ale slávu na dosah,
něco se v jeho nitru hnulo.
Vytvořil si nový zlozvyk.
Nastavil obě pěsti před sebe
a náš pračlověk hned pochopil, že si s ním chce poměřit výdrž.
Byl nenapravitelně ctižádostivý a chtěl stále víc a víc.
Nespokojil se s vítězstvím na základě lepší techniky.
Místo toho se bezhlavě pustil do soupeře, aby zjistili,
kdo toho vydrží víc.
Zanedlouho bylo jasné, kdo z nich vyhraje.
Výsledek byl ubohý, ale nevyhnutelný,
tak jako to, že slunce vychází na východě
nebo že voda stéká dolů.
Kvašák použil techniku!
Popravdě měl chvíli strach,
že to utkání prohraje.
Díky tomu dlouhému zápasu s moderním člověkem
ale náš divoch získal novou zbraň.
Jejich zuřivý souboj byl u konce.
Kvašák se ani nehne
a Baki se pohnout nemůže, ani kdyby chtěl.
Co si o tom myslíte vy dva?
To je hloupá otázka.
I když to nevypadá, že by chtěl zaútočit,
Bakiho osud je v Kvašákových rukou, takže je to podle mě jasné.
Vyhrál Kvašák.
Cože?
Já na to mám trochu jiný názor.
Jo?
Bojové techniky vytvořili slabí lidé,
aby mohli čelit těm silnějším.
V podstatě jsou to zbraně.
Aha.
Kvašák je ve skvělé formě a má obrovskou sílu.
A pokud navíc získá novou zbraň...
Silní lidi se řídí nepsaným pravidlem,
že nemohou používat žádný triky.
A tobě příroda nadělila obrovskou sílu.
Není divu, že říkáš tak působivé věci.
Co to ale vypovídá o Bakim, kterého Kvašák úplně zahnal do kouta?
V hloubi duše jsem přesvědčený, že titul vítěze patří jemu.
Recu, tobě nejvíc záleží na tvém umění. A Hanajamovi zase na cti.
Oba máte pravdu a oba jste neústupní.
- To mu stačilo? - On už se dokáže zvednout?
Určitě ho nechcete zastavit?
Nech ho být. Není to žádné zvíře.
Vsadím se, že profesor Payne by už ale panikařil.
No, zmizel dřív, než jsem si čehokoliv všimnul.
Takže se vlastně nic neděje. Já se z toho fakt zblázním.
Když byl zraněný a v depresi, rád pozoroval přírodu.
Odsud budeš mít nejlepší výhled.
Není tu nic, co by ti překáželo,
takže ji určitě uvidíš.
Ten svůj člověkem nedotčený, prehistorický kraj.
Křída byla vážně oslnivá.
To je paráda.
Hele,
můžu si sem taky občas přijít sednout?
Dnes měli obyvatelé Washingtonu
zakázáno přiblížit se na 700 metrů
ke starému a proslulému hotelu St. Renas,
který se nacházel v centru města.
Tohle je poprvé od doby, co jsem nastoupil do funkce,
kdy jsem vešel jinam než do Bílého domu bez ostrahy.
A aby toho nebylo málo,
sedí přede mnou ten nejsilnější muž na planetě.
Jste nějaký ukecaný.
Pardon.
Omlouvám se, jestli jsem vás urazil.
Každopádně teď řešíme předání moci,
které započal náš 40. prezident Ronald Reegan.
Mluvím s Júdžiróem Hanmou, krycí jméno Zlobr.
Dozvěděl jsem se o vás teprve minulý týden.
- Toho dne jsem pocítil... - Poslyšte.
Můžete to zkrátit?
Pardon, nechal jsem se unést.
Přejdeme k věci. Zabere to deset vteřin.
Zavazuji se k tomu, že Spojené státy americké
budou s vámi, panem Júdžiróem Hanmou, udržovat přátelské vztahy,
že vás budeme respektovat,
nebudeme se vám vměšovat do života
a tak to zůstane, ať už se stane cokoliv.
Já, Barack Ozma, prezident Spojených států amerických,
přísahám před Bohem, že tento slib myslím upřímně.
Ach jo, tohle musím trpět každé funkční období.
Hrudka uhlí...
Podle vědeckých poznatků tlak 100 000 atmosfér
přemění uhlí v diamant.
Neuvěřím tomu, dokud to neuvidím na vlastní oči.
Slyšel jsem, že jste silnější než jaderná zbraň, pane Zlobře.
Vy něco takového dokážete?
Vidím, že v tomto ohledu jste úplně stejný jako Bosch.
Prořízl to sklo, jako by měl v ruce diamant!
Bohužel je pořád jen umělý.
To je jedno...
Vy dokážete všechno.
Co s ním budeme dělat?
Už o tom nemůžeme dál diskutovat.
Musíme ho vrátit do původního stavu.
Jinak totiž zůstane obětí zvědavosti moderních lidí.
Co si o tom všem myslíte vy, pane Payne?
Takhle to zní strašně jednoduše,
ale co přesně myslíte tím „původním stavem“?
Pokud ho chcete uložit zpátky do té vrstvy soli v Coloradu,
jak si myslíte, že se Kvašák začlení do společnosti v daleké budoucnosti?
Zdá se mi, že se vám nechce řešit ten problém, který představuje,
a tak ho pod líbivou záminkou humanismu chcete hodit na někoho jiného.
Souhlasím.
Měli bychom za Kvašáka převzít zodpovědnost.
Pane Strydume, slyšel jsem,
že vy ten živoucí kulturní poklad nutíte bojovat s profesionálními zápasníky
a mistry bojového umění.
Je to pravda?
Něco jsem Kvašákovi slíbil.
Slíbil?
A jak se vám to povedlo, když nám nerozumí?
Slíbil jsem mu to beze slov.
Ve školách, kancelářích,
restauracích i domácnostech se diskutovalo o tom,
co by se s Kvašákem mělo udělat.
Zástupci Francie, Německa, Spojených států, Indie
i Organizace spojených národů vášnivě debatovali o tom, co s ním.
VRAŤTE HO ZPÁTKY DO SOLI
500 001 572 HLASŮ
NECHTE HO ŽÍT S NÁMI V SOUČASNOSTI
500 000 543 HLASŮ
Potom, co o tom nechali hlasovat miliardu lidí po celém světě,
o výsledku rozhodlo pouhých tisíc hlasů.
VRAŤTE HO ZPÁTKY
A tak bylo rozhodnuto.
Co na to říkáte vy, pane Payne?
Podle mě je to hloupost.
Rozhodl o tom ale celý svět.
Nezbývá mi než to v tichosti přijmout.
Rozhodlo pouhých 1 000 hlasů. Lidstvo udělalo hloupost.
Tento výsledek je pro Kvašáka obzvlášť nešťastný.
Jen jsme ten problém odložili na později.
A už se nikdy nedostaneme ke klíči k jeho řešení.
Co to má znamenat?
Kvašáku!
Co tady dělá?
Strydume, tímhle ti chci projevit svůj vděk.
Je to dar za to, že jsi splnil svůj slib.
A tak se Kvašák vysmál světu a zmizel někde v Tokiu.
Překlad titulků: Veronika Kursová