Kaikki ajattelivat samaa.
Meidän oli vaikea uskoa, mitä näimme häneltä lopussa.
Baki huomasi tietysti ensimmäisenä.
Pistohaavoja.
Kuin falchionin tyylisestä miekasta.
Vanhat haavat kulkivat viistossa Suolakurkun yläruumiin poikki.
Koska nuo tulivat?
Soikea jälki kuin konekivääristä. Hän ei saanut niitä täällä.
Kynsistä? Piikeistä?
Hän sai ne omassa ajassaan.
Kuka ne arvet teki ja milloin?
Se selvisi meille ensin.
Näimme samat arvet hänen selässään.
Ettekö ymmärrä?
Samat arvet rintapuolella ja selässä. Sille ei ollut monta selitystä.
Arpien muodosta, koosta ja iästä päätellen -
ne olivat peräisin Tyrannosauruksen hampaista.
Suolakurkku oli selviytynyt T. rexin leuoista!
Se herätti meissä arvostusta ja innostusta. Mitä luulette?
Kun oivalsimme, mistä oli kyse, aloimme taputtaa yhtä aikaa.
Hän järjesti nivelensä täyteen taistelumoodiin.
Se oli Suolakurkun loppumuoto.
No, ei voi muuta sanoa.
Nyt alkaa tositaistelu.
Hänen loppumuotonsa.
Hän järjesti olkapäänsä, kyynärpäänsä, ranteensa -
ja lanteensa hätkähdyttävään muotoon.
Muinaisten muistojen herättyä hän vankistui entisestään.
Hänen voimansa olivat entistä hurjemmat.
Hänen kestävyytensä oli entistä kovempi.
Kiitos, Suolakurkku. Tuo muutos, metamorfoosi.
Pidän sitä suurena kehuna, ystävyyden osoituksena.
Ihmiskunta on kehittynyt lakkaamatta aikojen alusta.
Olemme ottaneet käyttöömme aseita.
Kiviä, nuijia, piikkejä, miekkoja, pyssyjä, ohjuksia,
jopa ydinaseita.
Samalla menetimme jotain, joka jäi menneisyyteen.
Opimme tämän Suolakurkulta, muinaisaikojen mieheltä.
Kova iho, vahvat lihakset, kestävät luut ja sisu, joka ei taivu kivulle.
Menetimme niitä sitä mukaa kuin saimme yhä vahvempia aseita.
Emme kykene enää puolustautumaan.
Olen aivan lähelläsi.
Olen tilassasi enkä lähde tästä.
Tästä, tältä etäisyydeltä,
vastaan ystävyyteesi!
Hitto, pitää päästä takaisin.
Suolakurkun mahtava isku ei lennättänyt Bakia ilmaan.
Hän seisoo aloillaan!
Vaikka löit minua kaikin voimin, et saanut minua lentämään.
Yksinkertaista.
Vastasin vain samalla voimalla,
mutta nopeammin ja jyrkemmässä kulmassa.
Tämä on taitoa. Tämä on evoluutiota.
Meillä on kamppailutaito! Se ei ole jäänyt menneisyyteen.
En anna yhtään periksi!
Olen saanut paljon.
Voimaa, nopeutta, kestävyyttä ja kokemusta.
Mutta tässä olemme tasoissa.
Olemme samassa tilanteessa. Kumpikaan ei luovuta.
Saatan hävitä sinulle kaikessa.
Lihasvoimassa, painossa, luuston rakenteessa.
Millä siis voin taistella?
Mihin voin tukeutua?
Tekniikkaan!
Olen harjoitellut näitä taitoja kauemmin kuin muistan.
Olen kestänyt kipua, ravinnut itseäni, karaistunut ja taistellut.
Itsestään puristuva nyrkki.
Jalkojeni asento.
Luonnollinen hengitys.
Tarkkaavainen katseeni.
Muinaisajoista periytyvät kamppailutaidot elävät minussa ja tukevat minua.
Selviytymistaidot, jotka on hiottu itsesuojelun vuoksi,
joita ruokkii viha ja jotka periytyvät surun kautta.
En voi päästää irti sen ketjun linkeistä.
Yhtäkkiä Baki näki sen.
Oman historiansa tiedostettuaan Baki näki sen väistämättä.
"Tunnen samoin."
Lukemattomat hampaat, kynnet ja sarvet.
Hänet tähän tuoneet ystävät.
Niin tietysti, sinullakin...
Niiden seassa näkyi muita muotoja.
Nyt ymmärrän.
Kynsien seasta tuli Retsu.
Hampaiden edessä seisoi Katsumi.
Sarvien päälle astui Jack.
He olivat tukeneet Suolakurkkua.
Mitä hän näkee?
Suolakurkku itkee!
Tästä syttyy täysi sota.
En ole nähnyt mahtavampaa vastustajaa.
Miten vastaan tähän hetkeen?
Hyökkäänkö Suolakurkun tilaan?
Heittäydynkö taisteluun?
Mitä tekisin sodassa? Mitä voin tehdä?
Vasen nyrkki lähestyy. Baki, miten toimit?
Vai niin, näinkö päätin tehdä?
En torju enkä väistä.
Eikä nyrkki voi iskeä.
Sen oli oltava jo liikkeessä.
Vastatakseen vastustajan liikkeisiin -
kehon on mentävä omassa virrassaan.
Vastaiskulla on kaksi vaikutusta.
Toinen on tietysti fyysinen. Pienellä voimalla voi olla suuri vaikutus.
Mutta vastaiskun tärkein vaikutus on heikkouksiin osuminen.
Kun sydän keskittyy hyökkäykseen,
leuka ja niska veltostuvat tahtomatta.
Vastaisku kehoon, joka unohtaa varautua.
Siitä ei nouse kymmeneen sekuntiin.
Jos hyökkääjä unohtaa varautua vastaiskuun,
jopa Suolakurkun niska retkahtaa kuin pikkuvauvalla.
Erään miehen nyrkin sanottiin pysäyttävän vaikka norsun.
Hän oli 31. raskaansarjan maailmanmestari George Foreman.
Hänellä oli plakkarissaan eniten tyrmäyksiä,
mutta yllättävän harvalle oli laskettu lukua.
Erästä toista mestaria sanottiin historian heikoimmaksi.
Hän oli tietysti itse suuruus Muhammed Ali.
Hänen nopeita iskujaan sanottiin haamulyönneiksi.
Hän pani Foremanin ja monta muuta ottamaan lukua.
Erittäin nokkela isku tietoisuuden läpi.
Se yllättää vastustajan. Bakilla on nyt se taito.
Siksi hän pärjäsi Suolakurkulle.
Siksi hän onnistui ajamaan Suolakurkun köysiin.
"Valtavat hampaat, jotka mursin nyrkeilläni.
Raateluraajat, jotka väänsin sijoiltaan.
Näin minä tein, kun kimppuuni hyökättiin.
Valtava koko vastassani.
Valtava nopeus vastassani.
Minä olin...
Minä olin aikani mahtavin.
Olen mahtavin mutta nyt alakynnessä."
Hän on alakynnessä!
Kokoedusta ei ollut apua.
Voimaedusta ei ollut apua.
Uskomattomat taidot.
Uskomaton taistelukyky.
Muinaisajan mies oli ymmällään.
Ja sitten...
Mitä?
Hän liikkuu!
Se sama salamannopea liike kuin Jackin kanssa.
Suolakurkku pakenee.
Ja Baki -
ottaa kiinni!
Minähän sanoin.
En lähde mihinkään. Pysyn vierelläsi.
Toivottoman iso ero vahvuudessa, mahdoton alivoima.
Kamppailutaito, sivilisaation työkalu, ylitti ne.
Voitto oli lähellä.
Kunnia oli jo hyppysissä,
mutta jokin heräsi nuoren Bakin sydämessä.
Huono tapa.
Ojennetut nyrkit nähdessään -
muinaisajan mies tajusi, että nyt taisteltiin raa'alla voimalla.
Toivotonta, kyltymätöntä ahneutta.
Hän ei tavoitellut voittoa taidoillaan -
vaan haki sitä holtittomalla kestävyysmittelöllä.
Ero kestävyydessä alkoi pian näkyä.
Yhtä varmasti kuin aurinko nousee idästä ja vesi virtaa alaspäin.
Tulos oli säälittävä.
Suolakurkku teki liikkeen.
Hän pelkäsi häviävänsä tässä voimakisassa.
Nykyajan ja muinaisajan miesten mittelössä -
muinaisajan mies sai aseen.
Raaka taistelu päättyi.
Suolakurkku ei liiku.
Baki ei voisi liikkua, vaikka yrittäisi.
Mitä te tuumaatte tilanteesta?
Typerä kysymys.
Vaikka hän ei näytä aikovan hyökätä,
vastaus on selvä, kun Suolakurkulla on Bakin henki käsissään.
Suolakurkku voitti.
Olen hieman eri mieltä.
Kamppailuliikkeet olivat alun perin heikkojen keino pärjätä vahvemmille.
Ne ovat toisin sanoen aseita.
Vai niin.
Suolakurkulla on keho ja voimaa.
Jos hän saa lisäksi aseen...
Luonnostaan vahvat eivät saa käyttää kikkoja.
Se on kirjoittamaton sääntö.
Väkevästi sanottu Kaoru Hanayamalta, joka on luonnostaan vahva.
Mutta entäpä se, että Baki sai Suolakurkun alakynteen?
Sydämessäni soisin hänen voittavan.
Retsua ohjaa kamppailun filosofia, Hanayamaa lujuus.
Olette kumpikin oikeassa ja ankaria.
Nytkö jo? - Pystyykö hän seisomaan?
Etkö halua estää häntä?
Antaa olla. Hän ei ole mikään eläin.
Professori Payne hätääntyisi varmasti.
No, hän häipyi huomaamattani.
Hän on kai siis kunnossa. Naurettavaa.
Kun mieli on maassa, eräs näkymä lohduttaa häntä.
Täällä on parhaat näköalat.
Täältä näkee kaikkialle, varmaan sinnekin.
Aikojen alkuun, koskemattomaan maahan.
Majesteettinen liitukausi.
Mahtavaa.
Sempai, voinko tulla joskus katsomaan sitä?
Tuona päivänä Washingtonin keskustassa tavallisilta kansalaisilta estettiin -
pääsy 700 metrin säteelle kuuluisasta St. Renas -hotellista.
Astuin ensi kertaa virassa oloni aikana huoneeseen ilman vartijoita.
Ja maailman vaarallisin mies istuu edessäni.
Olet kova puhumaan.
Anteeksi, jos loukkasin.
No, tästä vallanvaihdon perinteestä,
jonka aloitti 40. presidentti Ronald Reegan.
Koodinimi "Ogre", Yujiro Hanma. Sain tietää tästä vasta viime viikolla.
Siitä asti olen... - Hei!
Mene jo asiaan.
Anteeksi, innostuin.
Tässä menee vain kymmenen sekuntia.
Vannon, että Amerikan yhdysvallat -
vaalii rauhanomaisia suhteita mestari Yujiro Hanmaan,
ja että kunnioitamme teitä, emme sekaannu elämäänne -
ja pidämme tämän lupauksen kaikissa tilanteissa.
Minä, Barack Ozma, Yhdysvaltain presidentti,
vannon vaalivani tätä aitoa ystävyyssopimusta.
Sama rituaali joka virkakaudella. Puuduttavaa.
Hiili.
Teorian mukaan 100 000 kertaa normaali-ilmakehän paine -
muuttaa hiilen timantiksi.
En voi uskoa sitä, ellen näe sitä omin silmin.
Herra Ogre, olette kuulemma vahvempi kuin ydinase.
Voitteko tehdä sen käsillänne?
Tässä asiassa et eroa yhtään Boschista.
Lasipöytä leikkaantui kuin timantilla.
Se on harmi kyllä keinotimantti.
Voi ei.
Yes, you could.
Mitä hänelle pitäisi tehdä?
Siitä ei enää väitellä. Hänet pitää palauttaa alkuperäiseen tilaansa.
Hän on joutunut meidän nykyihmisten uteliaisuuden uhriksi.
Herra Payne, mitä mieltä olette?
Saatte sen kuulostamaan helpolta.
Mitä tarkoitatte alkuperäisellä tilalla?
Jos Suolakurkku palautetaan suolakivikerrokseen Coloradoon,
miten hän voisi elää vielä kauempana tulevaisuudessa?
Tuntuu, että sysäämme tämän ongelman -
tulevaisuuden ihmisille inhimillisyyden varjolla.
Olen samaa mieltä. Meidän pitää ottaa vastuu Suolakurkusta.
Herra Strydum, olen kuullut,
että panitte sen tärkeän kulttuurilöydöksen -
ottelemaan kamppailumestareiden kanssa. Pitääkö paikkansa?
Lupasin sen Suolakurkulle. - Lupasitte?
Miten, kun Suolakurkku ei puhu mitään kieltä?
Se ei ollut sanallinen lupaus.
Kouluissa, työpaikoilla,
ravintoloissa ja kodeissa väiteltiin, mitä Suolakurkulle pitäisi tehdä.
Ranskassa, Saksassa, Yhdysvalloissa, Intiassa.
YK:ssakin asiasta väiteltiin kiivaasti.
PALAUTETAAN HÄNET SUOLAKIVIKERROKSEEN.
500 001 572 ÄÄNTÄ
JÄÄ LUOKSEMME NYKYHETKEEN.
500 000 543 ÄÄNTÄ
Miljardin ihmisen äänestettyä -
vaihtoehtojen välillä oli tuhat ääntä.
PALAUTETAAN HÄNET
Päätös oli tehty.
Herra Payne, mitä tuumaatte?
Se on typerää, mutta maailma on päättänyt niin.
En voi puuttua siihen.
Vain tuhannen äänen ero. Ihmiskunta on typerä.
Tulos on todella valitettava Suolakurkun kannalta.
Me vain lykkäämme ongelmaa.
Sen ratkaisu on haudattu pois.
Mitä ihmettä?
Suolakurkku!
Mitä?
Strydum, näytän näin kiitollisuuteni.
Lahja siitä hyvästä, että pidit lupauksemme.
Suolakurkku nauroi maailmalle ja katosi Tokioon.
Tekstitys: Suvi Niemelä