BAKI HANMA
Det var det vi trodde.
Vi kunne ikke tro at han hadde dette til oss på slutten.
Den første som merket det var naturligvis Baki.
Stikksår. De så ut som sår fra et krumsverd.
De gamle sårene gikk diagonalt over Pickles overkropp.
Når dukket de opp? Arrene er ovale, som om han ble skutt med maskingevær.
Han fikk ikke de her. Klør? Pigger?
Det vil være fra hans tid.
Når, av hvem, og hvordan ble de arrene skapt?
Vi var de første som lærte svaret på det.
Vi så det, de samme arrene langs ryggen hans.
Forstår du ikke?
De samme arrene var både foran og bak. Det kan bare gi ett svar.
Formen til arrene, størrelsen og æraen...
Det ekte sverdet var tennene til en T. rex.
Pickle var en mann som hadde overlevd gapet til en T. rex.
Våre følelser, aktelse og glede, hvordan tror du at vi uttrykte det?
Da vi tre kom frem til konklusjonen, begynte vi umiddelbart å klappe.
Han forvandlet seg til fullt kampmodus ved å flytte på leddene.
Det var Pickles endelige form.
Dette må bare sies. Nå begynner den ekte kampen.
Hans endelige form. Etter å ha flyttet leddene i skuldrene, albuene, håndleddene
og hoftene, var formen forbløffende.
Da urminnene hans våknet, ble de solide delene enda mer solide.
De sterke delene ble enda villere.
De sterke delene ble enda mer motstandsdyktige.
Takk, Pickle. Jeg tar forvandlingen, metamorfosen,
som den flotteste verdiberegning, ditt vennskap.
Menneskeheten har utviklet seg siden historiens begynnelse.
Samtidig har vi anskaffet masse våpen.
Vi har brukt steiner, klubber våpen, sverd, våpen og missiler.
Til og med atomvåpen. Men det har ført til at vi har mistet og etterlatt noe.
Det er det urmannen Pickle lærte oss.
Tykk hud, kraftige muskler, sterke bein og en sjel som ikke gir etter for smerte.
Da våpnene vi bruker ble sterkere, må vi ha mistet disse tingene én etter én.
Så mye at vi ikke kan beskytte egen sikkerhet.
Jeg er like ved deg, i ditt område. Jeg drar ikke noe sted.
Fra denne avstanden, akkurat her, gjengjelder jeg vennskapet!
Pokker, jeg må komme meg tilbake.
Pickles mektige slag fikk ikke Baki til å fly!
Han har ikke rikket seg!
Selv om du slo meg med all din styrke, sendte du meg ikke flyvende av sted.
Det er enkelt.
Jeg møtte det med samme styrke, men med en raskere og skarpere vinkel.
Dette er evner. Dette er evolusjon.
Vi har fått kampsport! Vi har ikke etterlatt noe!
Jeg rikker meg ikke et eneste steg! Jeg har samlet mange ting.
Styrke, fart, utholdenhet og erfaring.
Men vi er like på disse områdene.
Vi har samme vilkår. Ingen av oss kan vike.
Jeg kan faktisk være dårligere enn deg.
Jeg kan ikke sammenlignes i muskelstyrke, vekt eller skjelett.
Så hva kan jeg bruke for å kjempe? Hva kan jeg bruke som støtte?
Teknikk!
Det er så lenge siden jeg begynte å øve at jeg ikke husker når.
Jeg motsto smerte, finpusset det, pleide det, utfordret og kjempet.
Den ubevisste dannelsen av knyttneven. Føttenes plassering.
Pusten overlatt til naturen.
Mine observante øyne.
Kampferdigheter som har gått i arv siden oldtiden. De lever i og støtter meg.
Ferdighetene skapt for å overleve ble finpusset for å beskytte,
næret av hat og gitt i arv gjennom sorg.
Jeg kan ikke gi slipp på leddene i kjedet.
Plutselig så Baki det. Etter å ha våknet til egen historie,
var det uunngåelig at han så det. "Det er likt for meg!"
Utallige tenner, klør og horn.
De som støtter ham for den han er.
Du har rett. Du har også...
I tillegg var der harde gjenstander i ulike former.
Nå skjønner jeg det!
Retsu skjøv bort klørne.
Katsumi sto foran tennene. Jack tråkket på hornene.
De hadde også støttet Pickle!
Hva er det han ser?
- Pickle gråter! - Det er avgjort, det er full krig.
Jeg har aldri sett en så formidabel fiende.
Hva skal jeg gjøre i et slikt øyeblikk?
Burde jeg kaste det inn i Pickles område? Midt i denne kampen?
Hva skal jeg gjøre ved frontlinjen? Hva kan jeg gjøre?
Venstre neve nærmer seg. Baki, hva skal du gjøre?
Jeg skjønner, så det var det du bestemte.
Du hverken blokkerte eller vek unna. Og neven kan ikke slå.
Slaget må ha vært på vei allerede.
Ja, som svar på motstanderens bevegelser, må kroppen flyte med kampen på egen hånd.
Et motangrep kan føre til to ting.
Én av dem er en fysisk effekt. Selv litt kraft kan produsere stor kraft.
Men den ekte effekten av et motangrep går gjennom hjertets sprekker.
Når hjertet kun fokuserer på angrep,
åpnes kjeven som skal være lukket, og den muskuløse nakken blir slapp.
Et motslag mot noen som har glemt at de fins.
Man har ingen sjanse til å bli bedre på ti sekunder.
Når en kjemper glemmer at man kan bli truffet, selv Pickle,
blir tøffheten deres redusert til det samme som en nyfødt.
En mann hadde et slag som kunne stanse en elefant.
Det var George Foreman. Verdens 31. tungvektsmester.
Han var den som hadde gitt flest knockouts.
Men overraskende få av seierne var etter ti sekunders nedtelling.
I mellomtiden var det en mester som ble kalt historiens svakeste.
Som dere vet er han "Den største", Muhammed Ali.
Slagene ble kalt "fantomslag".
Han tvang mange boksere, inkludert Foreman, til å få nedtellingen.
Det lure slaget som passerer bevissthet.
Det er som et overraskelsesangrep. Baki har denne evnen nå.
Derfor kan han utveksle slag med Pickle og presse ham opp i et hjørne.
"Jeg knuste de enorme tennene som angrep med mine knyttede never.
Jeg grep, vridde og brakk de skarpe klørne som overfalt meg.
Jeg gjorde dette når jeg ble angrepet.
Selv mot de store, var jeg...
Selv mot stor fart, var jeg...
Jeg var...
Jeg var æraens største!"
Men jeg blir trengt opp i et hjørne.
Han er innesperret!
Størrelsesfordelen hans hjalp ikke.
Styrkefordelen hans hjalp ikke.
For noen utrolige evner. For en utrolig kampevne.
Mannen fra oldtiden var forvirret. Så...
Hva?
Han beveger seg!
Det er den lynraske teleporteringen han brukte mot Jack.
Pickle er på rømmen. Og Baki
tar ham igjen!
Husk det jeg sa.
Jeg drar ikke noe sted. Jeg forlater deg ikke.
Den håpløse styrkeforskjellen og kraftskillet...
Kampsport, sivilisasjonens verktøy, overvant dem. Han var på randen av seier.
Selv om ære var i hans rekkevidde, spirte noe i hjertet til unge Baki.
En dårlig vane ble født.
Han hadde begge knyttnevene strukket ut foran seg,
og mannen innså at kampen handlet om utholdenhet.
Det var en håpløst fortapt grådighet, et umettelig begjær.
Han avviste nå seier basert på evner.
Han gikk tankeløst mot en seier basert på utholdenhet.
Det tok ikke lang tid før forskjellen i utholdenhet viste seg.
Så sikkert som solen og vannets strøm, kom det patetiske resultatet.
Pickle handlet!
Midt i styrkekonkurransen, følte han frykten for å tape.
I kampen mellom den moderne og oldtidens man,
fant oldtidens mann et våpen. Deres dødelige kamp var over.
Pickle beveger seg ikke, og Baki kan ikke det om han så prøver.
- Hva synes dere to om denne situasjonen? - Det er et dumt spørsmål.
Selv om han ikke viser angrepsvilje,
er svaret tydelig om Pickle har Bakis liv i sine hender.
Pickle har vunnet.
Hva?
Min mening er litt annerledes.
Manøvere ble først skapt av de svake, så de kunne konkurrere med de sterke.
Med andre ord, er de våpen.
- Jeg skjønner! - Pickle har kroppen. Han har styrken.
Får han et våpen i tillegg til det...
Den uskrevne regelen for de født med styrke,
er at de ikke får bruke triks.
En mektig uttalelse som forventet fra Kaoru Hanayama,
en person født med styrke.
Men hva sier det om Baki som trengte Pickle opp i et hjørne?
Hjertet mitt ønsker å gi ham seieren.
Retsu, du følger kampsport. Hanayama, du følger din moral.
Begge har rett, og begge er strenge.
- Allerede? - Kan han stå allerede?
Er du sikker på at du ikke vil stoppe ham?
La ham være, han er ikke et dyr.
Men professor Payne får nok panikk.
Han dro før jeg visste om det.
Det betyr vel at ingenting er galt. Dette er så latterlig.
Det er en utsikt han liker når han er såret og deprimert.
Dette stedet har den beste utsikten i området.
Du kan nok se det siden ingenting blokkerer utsikten herfra.
Lenge før historien begynte, fremdeles urørt.
Den majestetiske utsikten over krittperioden. Fantastisk.
Sjef, kan jeg komme og se det iblant?
På denne dagen, i Washington D.C. sentrum, fikk vanlige borgere forbud
mot å gå inn i en omkrets på 700 meter rundt berømte, gamle St. Renas hotell.
Dette er første gang etter mitt embete at jeg har entret et rom
uten beskyttelse. Utenom i Det hvite hus.
Og verdens farligste mann sitter foran meg i tillegg.
- Du snakker mye. - Beklager.
Jeg beklager om jeg fornærmet deg. Uansett, denne "store maktovergangen"
som startet med den 40. presidenten, Ronald Reegan,
med kodenavnet Ogre, altså Yujiro Hanma.
Jeg fikk vite hemmeligheten forrige uke.
- Siden da, har mitt hjerte... - Hei!
- Kan du få opp farta? - Beklager, jeg ble revet med.
La oss fullføre dette. Det tar ti sekunder.
Jeg sverger at De forente stater
vil ha et vennskapelig forhold til mester Yujiro Hanma.
Vi vil respektere deg, og vi vil aldri blande oss i ditt liv.
Vi vil overholde dette løftet uansett om noe skjer.
Jeg, Barack Ozma, president for De forente stater,
sverger til Gud å utføre denne genuine vennskapstraktaten.
Denne formaliteten skjer hver gang. Så plagsomt.
Hva?
En klump med kull.
Teorien sier at 100 000 atmosfærers trykk vil forvandle kull til diamant.
Det er ikke et fenomen jeg kan tro med mindre jeg ser det med egne øyne.
Mr. Ogre, siden du skal være sterkere enn et atomvåpen,
kan du gjøre det med hendene?
I dette området er du ikke annerledes enn Bosch.
Glassbordet er kuttet som om han brukte en diamant!
Dessverre er diamanten kunstig.
Fy søren... Ja, du klarte det.
Hva skal vi gjøre med ham?
Det er ingen diskusjon. Han må tilbake til opprinnelig tilstand.
Han er offeret for moderne menneskers nysgjerrighet.
Mr. Payne, hva mener du?
Du får det til å høres enkelt ut. Hva mener du med "opprinnelig tilstand"?
Hvordan tror du Pickle vil leve i et samfunn i en fjern fremtid
om han returneres til laget av saltstein i Colorado?
Det virker som om vi tar problemet og kaster det
i fanget på fremtidige mennesker i den flotte "humanismens" navn.
Jeg er enig. Vi bør ta ansvar for Pickles situasjon.
Mr. Strydum, jeg har hørt
at du har fått den viktige kultureiendommen
til å slåss mot spesialister i nærkamp og kampsport. Er det sant?
- Det var løftet jeg ga Pickle. - Løftet?
- Hvordan? Pickle ikke har noe språk. - Det var ikke et løfte med ord.
På skoler, arbeidsplasser,
i restauranter og hjem, diskuterte folk hva som skulle gjøres med Pickle.
I Frankrike, Tyskland, USA, India
og i De forente nasjoner, var det voldsom debatt.
LEGG HAM TILBAKE I SALTSTEINEN
500 001 572 STEMMER
LEV MED OSS I NÅTIDEN
500 000 543 STEMMER
Etter stemmer fra én milliard mennesker i hele verden,
var det bare 1000 stemmer som avgjorde det.
LEGG HAM TILBAKE
De tok en avgjørelse.
Mr. Payne, hva syns du?
Det er tåpelig. Men det er avgjørelsen verden har tatt.
Jeg har ikke annet valg enn å tie.
Bare 1000 stemmer. Menneskeheten er tåpelig.
Resultatet kan bare beskrives som uheldig for Pickle.
Vi utsetter bare problemet.
Nøkkelen til å løse det er forseglet på ubestemt tid.
Hva er dette?
- Pickle! - Hva gjør han her?
Strydum, dette viser min takknemlighet.
En gave for at du oppfylte løftet.
Pickle håner verden og forsvinner i Tokyo.
Tekst: Lovise Kvalsund