Det var vad vi alla tänkte.
Vi kunde inte tro att det här
var vad han hade väntande i slutet.
Den första som märkte det var naturligtvis Baki.
Sticksår.
De såg ut som sår från ett falchion-svärd.
De gamla såren löpte diagonalt över Pickles kropp.
När dök de upp?
Det är ovala ärr, som om han blev skjuten med ett maskingevär.
Han fick inte dem här.
Klor?
Piggar?
Vad det än var kom från hans tid.
När, av vem och hur skapades de ärren?
Vi var de första som lärde sig svaret på det.
Vi såg det, likadana ärr längs hans rygg.
Fattar du inte?
Samma ärr löpte både fram och bak.
Det finns bara ett svar.
Baserat på formen av ärren, dess storlek och eran,
var det riktiga falchion-svärdet tyrannosaurus tänder.
Pickle var en man som hade överlevt en T-rex käkar.
Våra känslor, vår uppskattning, vår upprymdhet –
hur tror du att vi uttryckte det?
När vi tre kom fram till vår slutsats började vi applådera samtidigt.
Genom att arrangera om sina leder gick han in i fullständigt stridsläge.
Det var Pickles slutliga form.
Det här måste sägas:
Nu börjar den riktiga kampen.
Hans slutliga form.
Efter att ha arrangerat om axlar, armbågar, handleder och höfter
var hans form verkligen skrämmande.
Med uppvaknandet av hans urminnen
blev de redan kraftiga delarna ännu solidare.
De mäktiga delarna blev ännu grymmare.
De starka delarna förvandlades och blev ännu motståndskraftigare.
Tack, Pickle.
Den förvandlingen, metamorfosen...
Jag tar det som den högsta uppskattningen: Din vänskap.
Mänskligheten har utvecklats oupphörligt sen historiens begynnelse.
Samtidigt har vi fått stora mängder vapen.
Vi har använt stenar, klubbor, vapen, svärd, pistoler, missiler...
Till och med kärnvapen.
Men till följd av det har vi förlorat nåt, lämnat kvar nåt.
Det är vad den forntida mannen Pickle lärde oss.
Tuff hud, starka muskler, robusta ben
och en ande som inte ger efter för smärta.
När vapnen vi använde blev mer och mer kraftfulla
måste vi ha förlorat de här sakerna en efter en.
Så pass att vi inte ens kan skydda vår egen säkerhet.
Jag står precis vid dig,
i ditt utrymme.
Jag ska ingenstans.
Från det här avståndet, här,
ska jag återgälda din vänskap!
Fan. Jag måste ta mig tillbaka dit.
Pickles kraftiga slag skickade inte Baki flygande.
Han har inte rört sig ur fläcken.
Trots att du slog mig med all din styrka kunde du inte skicka lilla mig flygande.
Det är rätt enkelt.
Jag mötte slaget med samma styrka,
men snabbare och i en skarpare vinkel.
Det här är skicklighet. Det här är evolution.
Vi har fått kampsport! Vi har inte lämnat nåt bakom oss!
Jag tänker inte ge vika!
Jag har samlat på mig många saker:
Styrka, snabbhet, uthållighet och erfarenhet.
Men här är vi jämna.
Vi har samma förutsättningar. Ingen av oss kan ge vika.
Jag kanske till och med är underlägsen dig.
Jag är inte i närheten vad gäller muskelstyrka, vikt eller skelett.
Så,
vad kan jag använda för att fajtas?
Vad kan jag använda som stöd?
Teknik!
Jag har övat på färdigheterna så länge att jag inte ens minns när jag började.
Jag stod emot smärta.
Jag finslipade,
närde,
utmanade
och fajtades.
Den omedvetna formationen av knytnäven.
Placeringen av mina fötter.
Andning lämnad åt naturen.
Mina observanta ögon.
Färdigheterna som har förts vidare sen urminnes tider.
De lever i mig och stödjer mig.
Färdigheterna som skapades för att överleva
finslipades för att skydda,
närdes av hat
och fördes vidare genom sorg.
Jag får inte släppa länkarna i kedjan.
Plötsligt såg Baki det.
Efter att ha blivit medveten om sin egen historia
var det oundvikligt att Baki skulle se det här.
"Det är likadant för mig."
Otaliga tänder, otaliga klor, otaliga horn.
Vännerna som stöttar honom för vad han är nu.
Du har rätt. Du har också...
Och bland de hårda föremålen fanns olika former.
Nu fattar jag!
Retsu sköt klorna åt sidan.
Katsumi stod framför tänderna.
Jack klev på hornen.
De hade också stöttat Pickle.
- Vad ser han? - Pickle gråter.
Det är avgjort. Det är ett fullskaligt krig.
Jag har aldrig sett en mer formidabel fiende.
Vad ska jag göra i ett sånt här ögonblick?
Ska jag kasta in den i Pickles utrymme?
In i mitten av fajten?
Vad skulle jag göra vid frontlinjen?
Vad kan jag göra?
Hans vänstra knytnäve närmar sig. Okej, vad ska du göra?
Jag fattar. Så det var vad du bestämde dig för.
Ingen blockering eller avvärjning, men knytnäven kan inte träffa.
Den måste redan ha svingat.
Som svar på motståndarens rörelser
måste kroppen röra sig med fajten på eget initiativ.
En motattack kan ge två resultat.
Naturligtvis är en av dem en fysisk effekt.
Även en liten kraft kan producera stor kraft.
Men en motattacks riktiga effekt
är att glida genom sprickor i hjärtat.
När hjärtat enbart fokuserar på att attackera
är käken som borde vara stängd öppen och den muskulösa nacken slapp.
Ett slag mot en kropp som har glömt att den kan bli träffad...
Det finns ingen chans att återhämta sig på tio sekunder.
När en fajter glömmer att han kan bli träffad,
även om det är Pickle,
reduceras hans tuffhet
till den hos ett nyfött barn.
Det fanns en man med ett slag så kraftfullt
att man sa att det kunde stoppa en elefant.
Det var George Foreman, världens 31:a tungviktsmästare.
Även om han var stolt innehavare av historiens högsta antal KO-slag,
var förvånansvärt få av hans KO-segrar efter en räkning till tio.
Samtidigt fanns det en mästare som kallades historiens svagaste.
Som ni alla vet är han "The Greatest", Muhammad Ali.
Hans slag var så snabba att de kallades "fantomslag".
Han tvingade många boxare, inklusive Foreman, till räkning till tio.
Det är det smarta slaget som flödar genom medvetenhet.
Det är som en överraskningsattack.
Baki har den förmågan nu.
Det är därför han kan byta slag med Pickle.
Det var därför han kunde tvinga in Pickle i ett hörn.
"De stora tänderna som attackerade mig – jag slog sönder dem med mina knytnävar.
De vassa klorna som anföll mig – jag tog tag i, vred om och bröt av dem.
När jag blev utsedd till måltavla gjorde jag så här.
Mot stor storlek var jag...
Mot hög hastighet var jag...
Var jag...
På den tiden var jag främst."
Jag är främst, men jag blir inträngd i ett hörn.
Han är helt inträngd!
Hans storleksfördel funkade inte.
Hans styrkefördel funkade inte.
Vilken otrolig skicklighet.
Vilken otrolig stridsförmåga.
Den forntida mannen var förbryllad.
Sen...
Va?
Han flyttar på sig!
Det är den blixtsnabba teleporteringen han använde i fajten mot Jack.
Pickle är på flykt.
Och Baki...
...kommer ikapp!
Kom ihåg vad jag sa.
Jag ska ingenstans.
Jag tänker inte lämna din sida.
Den hopplöst stora skillnaden i styrka, den otroliga kraftklyftan...
Kampsport, civilisationens verktyg, tog över.
Han var på väg att vinna.
Även om ära var inom räckhåll, grodde nåt i unga Bakis hjärta.
En dålig vana föddes.
Han sträckte fram båda knytnävarna.
Den forntida mannen insåg att det innebar att det var en fajt om uthållighet.
Det var en girighet bortom frälsning, en omättlig lystnad.
Han förkastade seger baserad på skicklighet
och eftersträvade vårdslöst och tanklöst en seger baserad på uthållighet.
Skillnaden i uthållighet uppenbarade sig snart.
Lika oundvikligt som att solen går upp i öst
och att vatten rinner till den lägsta punkten,
nåddes det patetiska resultatet:
Pickle gjorde en rörelse.
Mitt i kraftmätningen
kände han rädslan för att förlora.
I den här långa tävlingen mellan modern och forntida människa
hade den forntida människan erhållit ett vapen.
Deras dödliga strid var över.
Pickle rör sig inte,
medan Baki inte kunde röra sig även om han försökte.
Vad tycker ni om den här situationen?
Det är en dum fråga.
Även om han inte visar viljan att attackera –
så länge Pickle har makten över liv och död är svaret tydligt:
Pickle har vunnit.
Min uppfattning är lite annorlunda.
Rörelser skapades av de svaga för att kunna tävla med de starka.
- Med andra ord är de vapen. - Jag förstår!
Pickle har kroppen.
Han har styrka.
Om han får ett vapen utöver det...
Den oskrivna regeln för dem födda med stor styrka
är att de inte har rätt att använda trick.
Ett mäktigt uttalande som väntat från Kaoru Hanayama,
en född med styrka.
Men vad säger det om Baki, som tryckte Pickle så långt in i ett hörn?
I mitt hjärta vill jag ge honom segern.
Retsu, du lever efter kampsport. Hanayama, du lever efter din natur.
Ni har båda rätt och ni är båda barska.
- Redan? - Kan han redan stå upp?
Är du säker på att du inte vill stoppa honom?
Låt honom vara. Han är inget djur.
Men professor Payne skulle säkert få panik.
Han stack innan jag visste om det.
Det betyder väl att inget är fel. Det här är så löjligt.
När han är sårad och deprimerad finns det en vy han gillar att se.
Häromkring
har det här stället den bästa utsikten.
Eftersom inget skymmer sikten härifrån kan du säkert se det.
Från innan historien började,
långt innan dess, fortfarande orörd...
Den majestätiska synen av den stora kritaperioden.
Fantastiskt.
Chefen,
får jag komma och se den ibland?
Den här dagen, i centrala Washington, D.C.,
förbjöds medborgare från att träda in i ett område på 700 m i diameter
runt det berömda St. Renas Hotel.
Det är första gången sen jag tillträdde jag har klivit in i ett rum utan säkerhet,
förutom i Vita huset.
Och med den farligaste mannen i världen, dessutom.
- Du pratar mycket. - Förlåt.
Jag ber om ursäkt om jag har förolämpat dig.
Hur som helst, den här "stora maktövergången"
som inleddes av den 40:e presidenten, Ronald Reegan,
med kodnamn Besten, nämligen Yujiro Hanma...
Jag lärde mig den här hemligheten först förra veckan.
- Sen den dagen har jag, i mitt hjärta... - Hördu!
- Sätt igång. - Förlåt, jag skenade iväg.
Vi avslutar här. Det tar tio sekunder.
Jag svär att USA
ska ha en vänskaplig relation med mäster Yujiro Hanma,
att vi ska respektera dig,
att vi aldrig ska lägga oss i ditt liv
och att vi alltid ska uppfylla det löftet oavsett vad som händer.
Jag, Barack Ozma, USA:s president,
svär inför Gud att utöva det här äkta vänskapsfördraget.
Den här formaliteten sker varje period. Vilken plåga.
Va?
En bit kol.
Teorin säger att ett tryck på 100 000 atmosfärer
förvandlar kol till diamant.
Det är inget fenomen jag kan tro om jag inte ser det med egna ögon.
Besten, eftersom du sägs vara mäktigare än ett kärnvapen,
kan du göra det med dina bara händer?
I den här aspekten skiljer du dig inte från Bosch.
Glasbordet har skurits som om han använde en diamant.
Tyvärr är det en konstgjord diamant.
Fasen...
Ja, det kan man.
Vad ska vi göra med honom?
Det finns inget mer utrymme för debatt.
Han måste återställas till ursprungligt tillstånd.
Han är offer för den moderna människans nyfikenhet.
Herr Payne,
vad är din åsikt?
Ni får det att låta lätt.
Men vad menar ni med "ursprungligt tillstånd"?
Om han skulle återföras till saltstenslagret i Colorado –
hur tror ni att Pickle skulle leva i samhället i den avlägsna framtiden?
Vi tar problemet framför oss och kastar det
i knät på framtida människor, under det vackra namnet "humanism".
Jag håller med.
Vi borde ta ansvar för Pickles nuvarande situation.
Herr Strydum, från vad jag har hört,
har du tvingat den viktiga kulturegendomen
att slåss mot specialister i närstrider och kampsport.
Är det sant?
- Det var löftet jag gav Pickle. - Löftet?
- Hur då, när Pickle inte har nåt språk? - Det var inte ett löfte med ord.
I skolor,
på arbetsplatser,
på restauranger
och i hem
diskuterade folk vad man skulle göra.
I Frankrike, Tyskland, USA, Indien,
och i Förenta nationerna, förekom en världsomspännande debatt.
LÄGG TILLBAKA HONOM I SALTSTENSLAGRET
500 001 572 RÖSTER
LÅT HONOM LEVA TILLSAMMANS MED OSS
500 000 543 RÖSTER
Efter att ha tagit röster från en miljard människor världen runt
var det bara en liten marginal på 1 000 röster.
Ett beslut fattades.
Herr Payne, vad tycker du?
Det är dumt, men det är beslutet världen har fattat.
Jag har inget annat val än att hålla tyst.
Endast 1 000 röster. Mänskligheten är dum.
Det här resultatet kan bara beskrivas som olyckligt för Pickle.
Vi skjuter bara upp problemet.
Nyckeln till att lösa det har gömts undan på obestämd tid.
Vad är det här?
Pickle!
Vad gör han här?
Strydum, det här visar min uppskattning.
En gåva till dig för att ha uppfyllt vårt löfte.
Pickle hånar världen och försvinner in i Tokyo.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson