BAKI HANMA
Tak jo, díky za trpělivost.
Máš to za sebou.
Pardon, že jsem tě sem tak hnal.
Cože?
Potom, co ses utkal
s tím největším silákem v dějinách lidstva,
mi ty testy přišly nezbytné.
Ne, s tím, jaký život vedeš,
ses měl nechat vyšetřit o hodně dřív.
Ani profesionální zápasníci
nezatěžujou svoje těla tak jako ty.
Vím, že se těmhle kontrolám nevyhnu,
ale stejně bych nic nezměnil, ani kdybychom objevili nějaký problém.
To já moc dobře vím.
Pokud se ti neozvu, znamená to, že jsi v pořádku.
Díky.
To jsem já.
Rychle sem přijeď!
Jo, tím myslím okamžitě!
Nabrnkneš si jinou ženskou. Ať už jsi tady!
Nemůžu tomu uvěřit...
Co je, Kureho?
Mogi, pojď blíž.
Vím, že ty můžeš mít jednu ženskou na každém prstě,
ale já budu mít štěstí, když se mi podaří sbalit jednu.
Pojď se mrknout na tohle.
Na co?
Cože?
To má být mozek?
Mozek normálního hominida.
Díváme se na čelní lalok osmnáctiletého Japonce.
Nevím, jestli tomu mám říkat rýhy, nebo vrásně, ale...
To přece není možné!
Tak, pane neurologu...
Kendžiró Mogi...
To ty jsi tady špička v oboru, takže na tebe mám otázku.
Přece jenom jsem taky neurolog, i když s tebou se nemůžu měřit.
Tvar mozkových závitů nijak nesouvisí s povahou člověka.
Tím si můžeme být jistí.
Když ale vezmeme v potaz, jak vypadá normální mozek,
tenhle musí patřit nějakému démonovi.
Řekni, Mogi...
Zvrásnění mozku a lidská povaha spolu určitě nijak nesouvisí, že ne?
Kureho...
No?
My o mozku vlastně pořád nic nevíme.
Vážně je to úžasný orgán.
Fakt neuvěřitelný!
Nevím, jestli je to náhoda, nebo Boží vůle,
ale narazili jsme na zázrak!
Co se týče té tvojí otázky...
Jde o to, že...
Jakožto neurolog se nad tím musím pořádně zamyslet.
Souvisí to spolu, nebo ne?
Zajímá mě váš názor.
Kureho...
člověk s takovýmhle mozkem...
vážně musí připomínat démona!
Mogi...
V tom máš absolutní pravdu.
Pořád to ale nedokážu vysvětlit.
Téhož večera se v jednom tokijském parku stalo tohle.
Následující ráno se v novinách objevil
krátký článek o přívalu prchajících krys.
Nikdo ale netušil,
že je tak vyděsil jistý mladík, který tímtéž místem
prošel hned poté.
Bylo to úžasné...
Ten jeho výraz.
Na začátku vypadal pohledně a sebevědomě.
Ve tváři se mu zračila víra, že může mít všechno a že ho čeká zářná budoucnost.
Pak se mu z ní ale vytratila.
Spolu se všemi známkami přetvářky, arogance,
předstírané odvahy, sebestřednosti, pýchy i ega.
Viděla jsem, jak se jeho slzy, hleny a sliny
mísí v jednu jedinou tekutinu.
Byla to nádhera.
Zachovala jsem se správně.
Jak dlouho jsme tam takhle klečeli?
A když jsem pocítila váhu svého oblečení nasáklého slzami...
Z celého srdce ti děkuju.
Můžu se tě na něco zeptat?
Cože?
Proč jsi mě tak dlouho držela v náručí?
Vyzařovala z tebe laskavost, upřímnost a vášeň.
Nedokážu to dobře vysvětlit,
ale tvoje matka by se určitě zachovala stejně.
Vždyť ani nejsem tvůj přítel.
Stejně jsem to udělala z lásky.
Cože? To přece nedává smysl.
Ty miluješ někoho, s kým nechodíš?
Existuje více druhů lásky než jen ta romantická.
Tvoje matka do tebe nemusela být zamilovaná, aby tě měla ráda.
Nedivím se, že jsi mi učarovala.
Ve srovnání s tebou o lásce skoro nic nevím.
Vsadím se, že takhle tě naučil milovat on.
Baki Hanma, že jo?
Prohrál jsem zápas
a přišel o svoji lásku.
Každopádně ti ještě jednou děkuju za tvoji vřelost.
Zlomila mi srdce?
Ne, to je nesmysl.
Baki se mnou nesoupeřil o ni.
Co se týče lásky,
nedostal jsem ani šanci prohrát.
Tak zatím.
Co to?
Někdy se fakt vůbec nevidíme, co?
To se mě ani nezeptáš, jak jsem se měla?
Jak ses měla?
Moc dobře.
Já si to myslel.
Proč mě sakra bereš za slovo?
„Přeju ti, abys byla šťastná. Nemusí to být se mnou.“
Ne, takhle o tom nedokážu přemýšlet.
Aspoň ne hned.
Pořád bych s tebou chtěl zůstat o něco déle.
Mám pokračovat?
Tak co?
Naval peněženku!
Kure!
- Co je? - Proč na něj nevytáhneš nůž?
Dobrej nápad.
Pro násilníky, jako jsou oni,
je životně důležité správně odhadnout sílu své oběti.
Později o tom ten mladík mluvil takhle.
„Můj nůž se mi...
smrskl v ruce.“
Najednou byl jako přívěsek na klíčenku, malý a zbytečný.“
No tak, chlapče...
Neměl bys šikanovat slabší.
Co to?
Pane Kurijagawo!
Buďte rádi, že jsem dorazil.
Kdybych se ozval byť jen o pár vteřin později,
už byste měli opuchlé obličeje, otřes mozku,
poraněné orgány, vybité zuby nebo jste mohli oslepnout.
Rozhodně by na vás byl hrozný pohled.
Utíkejte.
To už je doba.
Podle všeho se máš dobře.
Za chvíli se dočkáme, že?
Finálního, velkolepého souboje mezi nejsilnějším otcem a synem na zemi.
Bude to jen obyčejná rodinná šarvátka.
Nastal čas...
abys pomstil svoji matku.
Pane Kurijagawo...
Už uplynulo pět let.
Baki...
Koukej otci udělat radost!
Tati!
Hodněkrát...
Ale fakt hodněkrát...
jsem uvažoval, co doopravdy cítím.
Vážně svýho tátu
nenávidím?
Nebo když se zeptám jinak, myslíte,
že si můj táta, Júdžiró Hanma,
doopravdy zaslouží, abych se mu pomstil za máminu smrt?
Proč o tom pochybuješ?
Máma nebyla žádná obyčejná žena.
Jmenovala se Emi Akezawa.
Jakožto manželku Ei'ičiho Akezawy, hlavy jedné z nejbohatších rodin na světě,
ji měl čekat velkolepý život.
Jenže pak...
potkala toho nejsilnějšího muže na planetě.
A tím se všechno změnilo.
Viděla, jak zranil, zničil a nakonec zabil lidskou bytost.
A toužila ho při tom sledovat dál.
V jejím srdci se skrývala krutost.
A Júdžiró si toho hned všiml.
Kde je ta ženská?
Na první pohled jsem poznal,
že tě ze všeho nejvíc vzrušuje krev.
Jenom se podívej do zrcadla.
Vždyť se usmíváš.
Po takový ženě jsem toužil.
Chci, abys mi porodila dítě.
Nebyla to obyčejná matka.
Jakožto Bakiho hlavní vychovatelka
mu poskytla domov a peníze na živobytí.
Rovněž mu našla špičkového trenéra a místo k tréninku.
Vedla ho k tomu, aby se z něj stal prvotřídní bojovník.
Dělala to pro toho nejskvělejšího muže na zemi.
Vlastně to byl spíš dokonalý samec.
Chtěla si získat lásku Júdžiróa Hanmy.
Už zbývá jen týden.
Pak mu dám ten nejlepší dárek ze všech.
Dárek jménem Baki.
Na jejím vlastním synovi jí nezáleželo.
Upřednostnila romantickou lásku před tou mateřskou.
Baki byl jen nástroj, díky kterému si ji mohla vydobýt.
Júdžiró ale zase netoužil po ničem jiném,
než aby z jeho syna vyrostl co nejsilnější protivník.
Beru tě jen jako Bakiho vychovatelku.
Pokud v našem příštím zápase nepodá dostatečně dobrý výkon,
budeš pro mě v podstatě jenom bezcenná a přestárlá děvka.
Tím náš vztah bude u konce.
Ona ale toužila po lásce.
Proč se do mě pořád nezamiloval?
Já vím! Protože jsi slaboch!
Obyčejný slaboch! Proto mě nechce milovat!
Jsi jenom slaboch, slyšíš?
Proč jsem sakra porodila takovýho neschopnýho spratka?
Mami...
Na něco mi prosím odpověz.
Pokud ho doopravdy porazím...
budeš mě pak mít ráda?
Baki taky toužil po lásce.
Znám rozdíl mezi sny a realitou.
Tehdy jsem si v tom udělal jasno.
Viděl jsem, jak táta objímá mámu.
Svíráš ji moc pevně, tati.
A máma zase objímala jeho.
A brečela.
Zajímalo by mě,
proč se tehdy dala do pláče.
Nemusíte si ze mě takhle střílet.
Střílet?
Jasně že měla pocit, že uspěla.
Cože?
V tu chvíli se splnilo všechno, po čem v hloubi srdce toužila.
A tobě to vážně stačí?
Vědomí, že se tvojí matce splnily její ženské touhy?
V tom máš totiž pravdu.
Tak ale nabyl smyslu jen její život.
Ne tvůj.
Ty se musíš starat hlavně sám o sebe.
Pro tebe má být důležitější tvůj vlastní život.
To já vím.
Tím si nejsem tak jistý.
Rozhodně to tak nevypadá.
Vážně si o mě děláte starosti.
Ne, já tě kárám.
Život máš jenom jeden, Baki.
Neber ho na lehkou váhu.
Buď ses snažil dělat radost matce, nebo panu Júdžiróovi.
Matka by tě za to možná pochválila.
Pan Júdžiró zase možná uzná, že jsi opravdový Hanma.
To je ale špatný přístup.
Baki...
čeho chceš v životě dosáhnout?
Něco jsem slyšel.
Slyšel?
Slova anděla.
Když mi táta dal ránu pěstí,
poznal jsem, o kolik je silnější.
A tehdy k tomu došlo.
Máma se postavila nejsilnějšímu muži na planetě.
Júdžiró!
Aby toho nebylo málo, pořádně toho hulváta praštila
a pak hrdě prohlásila tohle:
Teď bojuješ se mnou!
Myslím, že chápete, co to znamená postavit se Júdžiróovi Hanmovi.
Víte, jak to dopadá, když na něj byť jen sáhnete.
Co vás čeká, když ho vyzvete na souboj.
Máma za mě byla ochotná položit život.
Víc fakt nepotřebuju.
Vystačím si se vzpomínkou na její slova.
Klidně bych obětoval zbytek života za to,
abych je mohl slyšet.
Bez nich
bych totiž nepřežil.
To díky nim jsem ustál všechno, co mě potkalo.
Tahleta slova
jsou zdrojem
veškeré mojí síly.
A teď...
tě teda vedou k tomu,
aby ses snažil stát nejsilnějším mužem na světě.
Nepřehánějte tak, Kuri.
Musel jsem se po tom vašem vyprávění zastydět.
Podle všeho jsem se mýlil já.
Ale ne, to přece...
Jeho pocity se nedaly vyjádřit slovy.
Uvědomil si to, až když se podle nich začal chovat.
Když seděl s Kurijagawou
a vykládal si s ním o minulosti.
Tím, že toužil překonat svého otce,
a vírou, že je mu ho souzeno porazit,
reagoval na laskavost své matky.
Vůbec mu nešlo o pomstu.
Překlad titulků: Veronika Kursová