BAKI HANMA
Už jste vzhůru, pane stařešino?
Jo.
Dobré ráno.
Nerad ti přidělávám práci.
Vypadáte dost unaveně.
Radši u nás chvíli poležte.
BOXERSKÝ KLUB NÁBOR NOVÁČKŮ
Tohle je Akio Mani, šampion Orientální a pacifické boxerské federace.
Nikdy jste ještě neprohrál. Ani jako amatér, ani jako profík.
A v profesionální lize máte na kontě 14 knokautů v prvním kole.
Takže jste vlastně musel bojovat jen 14 kol.
To byl váš cíl?
O čísla se nijak zvlášť nestarám.
Soustředím se jenom na ty úžasné věci, které se dějí v ringu.
Proto v něm nechci mrhat časem.
Logicky reaguju na to, co dělá soupeř.
S tímto postupem vám tři minuty musí bohatě stačit.
Takhle chcete vyhrát i příští mistrovství světa?
Budu postupovat co nejlogičtěji.
Děkujeme.
Díky, pane předsedo.
Těšíme se na finální zápas.
Bylo tu nějak rušno.
Co se stalo?
Jo s tímhle...
No, víš...
Říkáš, že holou pěstí prorazil těžký boxovací pytel?
To nedává smysl.
To máš pravdu.
Je tady?
Jo, tamhle před zrcadlem.
- Můžu si s ním dát cvičný zápas? - Cože? S ním?
Však on to zvládne.
Neublížím mu, neboj.
Prosím?
Je to fakt jedinečná šance, ale...
Rád do toho půjdu,
ale s kým se mám utkat?
Čau! Se mnou. Xièxie!
Co je?
Musím vás odmítnout.
Odmítnout? Ale proč...
Měl bych proti němu moc velkou výhodu.
Není dost silný na to, abych do toho zápasu mohl dát všechno.
S ním bojovat nemůžu. Byl by to moc velký risk.
Nepodceňujte sílu bojových umění.
Nasaďte mu někdo rukavice.
Řekl sis o to.
Teď už mu to nikdo nerozmluví.
Box a kung-fu jsou přece dvě rozdílné věci.
To ty podceňuješ jeho!
Hele, ty mistře kung-fu, dovolím ti používat nohy.
Jsi toho schopný, ne?
No tak, Mani!
Nechtěl sis náhodou zaboxovat?
Nemám v plánu používat nohy. Nebude to vůbec třeba.
Stejně si myslím, že moc riskuješ.
Ale ne...
Co tam tak stojíte, lidi?
Koukejte ho připravit k boji, než mě utlachá k smrti.
Trenére, před chvílí jste říkal, že box a kung-fu jsou dvě rozdílné věci.
V tom se ale pletete.
Box se dá coby boj pěstmi taky považovat za kung-fu.
Akorát nedotažené.
A já vám teď ukážu,
proč si to myslím.
Začínáme!
Existuje fráze „být ve svém živlu“.
Šestačtyřicetiletý trenér Gen'iči Fukamači ji později použil v tomto kontextu.
„Měl jsem z toho špatný pocit.
Podle jeho postoje byl ve svém živlu.“
To snad ne!
Ty jo! On ho fakt knokautoval.
Praštil ho přímo do ksichtu.
Zaútočil zprava?
Nic jsem neviděl.
Hej!
Co to děláš?
Trénuju.
Co je to sakra za trénink?
Nepřišel ses náhodou naučit boxovat?
Přesně tak.
Tak se do toho konečně pusť!
Měl by ses věnovat švihadlu, stínování, pytlům a reflexním míčům.
Kdy hodláš doopravdy začít boxovat?
Nejdřív mi řekněte, proč jsem podle vás dokázal porazit opravdového boxera.
Nejlíp svůj názor obhájíte názornou ukázkou.
Pokud věříte, že máte pravdu, ukažte mi boxera,
který předčí moje bojové umění.
Když mě porazí,
začnu skákat přes švihadlo, stínovat, mlátit do míče nebo i tancovat.
Cokoliv budete chtít.
Uvažuješ naprosto logicky.
Nevyhráváš, protože máš pravdu, ale protože pravda je na straně vítěze.
Musíme uznat porážku, trenére.
Aspoň pro dnešek.
Snad si ale došlo,
že jsi proti sobě poštval každého boxera na světě.
SÍDLO ŠKOLY ŠINŠINKAI CESTA KARATE
Nemysli na to, o co jsi přišel.
O nic jsi nepřišel.
Něco jsi získal!
Ale co?
Co jsem získal?
Jedinečný...
jednoruký styl boje!
Baki...
Dveře jsou pořád zavřené,
takže ses sem musel vkrást oknem.
Nebylo to nic jednoduchýho,
vyšplhat do devátýho patra.
Nepřestávám nad tebou žasnout.
Co tady vůbec děláš?
Máš můj obdiv, Kacumi.
Před chvílí jsi přišel o ruku
a už sis osvojil nový styl boje.
Myslíš?
Není to zrovna jednoduché,
ale snažím se soustředit spíš na to, co jsem získal, než na tu ztrátu.
Hodně šermířů taky usiluje o to ovládnout umění boje s jedním mečem.
A stejně se dokážou vyrovnat těm, co používají dva.
Existuje spousta podobných příkladů.
Měl jsem štěstí.
Určitě ze svojí situace něco vytěžím.
Nemyslíš?
Fakt máš můj obdiv, Kacumi.
Když má člověk slavnýho tátu, není lehký se mu vyrovnat.
Brzo uvidíme ten nejúžasnější souboj otce a syna v dějinách lidstva.
To přeháníš.
Nemůžu si pomoct.
Júdžiró Hanma versus Baki Hanma...
V současný době...
si nedokážu představit napínavější zápas.
Už ani nemůžu říct, že ho nenávidím.
Pořád s ním chci ale bojovat.
Zajímalo by mě proč.
Potřebuješ k tomu důvod?
Ne.
Stejně bych z toho nevycouval.
Vážně jsem se dal po otci.
To jako důvod stačí, ne?
To byla síla.
Říkáš, že ses dal po otci?
Podle mě to stačí.
Vidím, že už se to rozšířilo všude.
Cože? Box?
Přesně tak.
Ale proč?
Recu už přece má titul mořského krále v kung-fu.
- Proč se najednou chce stát boxerem? - O to mu nejde.
Pořád bude mořským králem.
A v ringu taky zůstane sám sebou.
Takže...
Nebude používat boxerské techniky.
Vyšplhá se až na vrchol jen díky kung-fu.
Vážně to bude tak jednoduché?
Jasně že ne.
Určitě to nebude žádná procházka růžovým sadem.
„Udeř, aniž by udeřili tebe.“
Box je jednoduchá hra, která existuje už přes 150 let.
Kung-fu se ale vyvíjelo celých 4000 let.
Víš, jakou má hodnotu a vliv.
Box je oproti tomu moderní sport.
I když existuje jen krátce, boxeři nejsou žádní flákači.
Objektivně se vyvíjí o hodně rychleji než kung-fu.
Fakt to západní bojové umění nepodceňuj.
V tomhle bodě Recuovi nabídne výzvu.
A v budoucnu...
Kolik Recu vůbec váží?
Sto šedesát kilo.
Ty jo. Jak dlouho v tom bude pokračovat?
Co myslíš? Dokud neprohraje.
No, aspoň to tvrdil.
ŠKOLA ŠINŠINKAI
To je ale trouba.
BOXERSKÝ KLUB NÁBOR NOVÁČKŮ
Recu!
Ano?
Nasaď si rukavice.
Čeká tě cvičný zápas. Pospěš si.
S kým?
Máš být můj žák, tak laskavě přestaň odmlouvat
a dělej, co ti řeku.
Dobře.
Nechtěl jsem na to jít takhle zostra,
ale musíš nás začít brát vážně.
Stejně jsi to tak nejspíš chtěl.
Postavím před tebe soupeře, kterého jen tak neporazíš.
Špičkového boxera v těžké váze.
Před třemi roky ještě sloužil v armádě.
Kdysi sem docházel ze základny.
V Japonsku kvůli svý velikosti boxovat nemohl,
ale doma se z něj stal profík.
Má na kontě devět výher a osm knokautů. Ten se mu nepovedl akorát v prvním zápase.
Předevčírem se k nám vrátil, aby se připravil na zápas.
Jak můžeš vidět,
je těžší, zkušenější a boxuje líp než ty.
Vlastně je lepší úplně ve všem!
Konečně poznáš, o čem box doopravdy je!
Nepotřebuju přilbu.
Tušil jsem, že to řekneš.
Já tu ale nebudu riskovat ničí život.
Cože?
Snaž se neumřít.
Aha.
Už to chápu. Tenhle muž má opravdový talent.
Navíc je daleko mohutnější než já.
Váží o deset... ne, aspoň o 15 kilo víc.
Nohy má ale bez ohledu na svoji velikost svižné.
A dosáhne pěkně daleko.
Hustý.
Tak jo.
Už vím, s kým mám tu čest.
Je neuvěřitelně rychlý.
A taky silný.
Má ale slabý stisk.
Bojové sporty nevycházejí z boje v ulicích.
Dokud pravidla nařizují užívání rukavic,
boxeři s nimi nevyhnutelně začnou pracovat jako se zbraní.
Proto nesvírají pěsti tak jako lidé, co praktikují karate nebo kung-fu.
Nadšenec do bojových umění Recu si hned všiml, že jeho rány působí jinak.
Ten dosah...
Čelní kost je tou nejpevnější a nejtlustší kostí v lidském těle.
Zaťatou pěst oproti tomu tvoří 27 větších a menších kůstek.
Kdo netrénuje údery do něčeho tak pevného, samozřejmě si je úplně roztříštil.
Aha.
Co teda říkal Baki?
Prý se s tebou chce vidět.
Kvůli čemu?
Změnil se.
Kupodivu s tebou chce...
Jak si ten spratek mohl dovolit říct něco takovýho?
Přelámal si všechny prsty!
On ještě neskončil?
Je po všem!
Co může udělat z tohohle postoje?
Tři.
Dva.
Recu se nesnažil...
Jedna!
...zasáhnout protivníkovu slabinu, ale pažní kost, kterou se kryl.
A tohle byl teprve počátek legendy,
kterou se Recu mezi boxery stal.
Vážně něco takovýho vypustil z pusy?
Uklidni se, Zlobře.
Akorát nám děsíš obsluhu.
Strydume...
Přesně mi popiš, co říkal.
Taky mě tím překvapil.
Přišel s tím zničehonic.
Cos to řekl?
Zopakuj to!
Slyšel jste mě.
Uvědomuješ si vůbec, cos vypustil z pusy?
Chováte se fakt divně.
Ta vaše nevěřícná reakce je o dost divnější než to, co jsem řekl.
No, to asi jo, ale...
Co vás na tom tak šokovalo?
Jenom chci s tátou na jídlo.
Co je na tom tak divnýho?
Není snad normální, aby chtěl syn pojíst s vlastním tátou?
Máš pravdu.
Tak teda...
Baki.
Neplácej nesmysly!
Moc dobře víš, proč je to šílený nápad.
Víš, jak divné by bylo, kdybyste spolu seděli u jednoho stolu?
Jen si to představ!
Už to mi přijde strašně nepřirozené.
Mohli bychom uvařit rýži, ohřát polívku miso,
pochutnat si na skromných přílohách
a sdílet svůj vděk za to, že máme co jíst.
A nakonec si dát nějaký zákusek.
Nebo nějaký nový typ zmrzliny.
Podivili bychom se nad tím, co všechno lidi vymyslí.
Mluvili bychom o běžných věcech a občas se dali do křížku,
jak se někdy stává, když se lidi různých generací neshodnou.
Táta by si postavil hlavu.
„Jsi blbej, nebo co? Je mi z tebe fakt zle!
Pojď sem, ať ti můžu vtlouct do hlavy nějaký rozum!“
V ničem by se mnou nesouhlasil.
A já bych taky nechtěl ustoupit.
„To říkáš vždycky!
Nedokážeš akceptovat názory ostatních!“
Baki...
„Jsi tak úzkoprsej člověk!“
Baki!
„Jak se mi opovažuješ odmlouvat, kluku? Drž už ten zobák!“
Baki!
Vážně věříš, že by se Júdžiró Hanma dokázal chovat takhle?
Vím, že bys chtěl poznat život v běžné domácnosti.
Věci jako normální rodinné šarvátky.
Vy dva už ale dávno nejste obyčejní lidi!
Jen by mě zajímalo, proč jsem to vždycky já...
Co to?
...kdo v mých představách vaří tu rýži.
Měl bych k tomu občas přimět i tátu.
Cože?
Člověk nikdy neví, co všechno ho může potkat.
To se ale nestane nikdy!
Že mu mám...
uvařit rýži?
Tak rýži, jo?
Překlad titulků: Veronika Kursová