BAKI HANMA
Co už bude brzo tady? Tvůj souboj s Bakim?
Nebude to žádný souboj,
ale rodinná šarvátka.
Poslyš, Zlobře... uvědomuješ si vůbec, o co se Baki snaží?
Chce tě přimět, abys mu uvařil.
Strávil jsem hodně času na bojišti.
S vařením nemám problém.
Ty to umíš?
Neexistuje žádné pravidlo,
které určuje, kdo musí v rodině vařit.
Otec by měl se synem vycházet.
Určitě by vám spolu mohlo být fajn.
Akorát...
mi přijde zvláštní, že něco takového vůbec zvažuješ.
Hele, Júdžiró, nemyslíš, že...
Nechtěl jsi říct,
že jsem vyměkl, že ne?
Jasně že ne. Naopak jsi ještě větší drsňák.
Mám takový pocit...
že se něco chystá.
Vím, že jde jenom o rodinnou šarvátku,
ale asi tím ostatním způsobíme hodně problémů, co?
No teda... Ty jsi vážně odvážný kluk.
Já?
Júdžiró Hanma takový není.
Můj táta není odvážný?
Řekl bys to snad o zemětřeseních, hromech nebo tajfunech?
Hned by se chvástal, že ho přirovnáváte k přírodním živlům.
Vážně chceš někoho takového už zítra vyzvat na souboj?
Ale ne, k tomu se rozhodně nechystám.
Jen bych rád věděl,
co má v plánu on.
HOUŽEVNATOST
A v některých věcech nemůžu dělat kompromisy.
Každý otec a syn spolu někdy vedou spory.
Baki...
Pro mě bude ta vaše rodinná šarvátka
tou nejdůležitější událostí současnosti.
Klidně nechám zmobilizovat policii i všechny jednotky sebeobrany,
jen aby vás nikdo nepřerušil.
- To je zbytečné. - Cože?
Jaká armáda by podle vás dokázala
zastavit Júdžiróa Hanmu?
To musím udělat já.
Vlastníma rukama?
Jo.
Přece jenom mi v žilách koluje jeho krev.
Pane Micunari...
budu potřebovat vaši pomoc.
Musíte se postarat, aby se do toho nezapletli žádní civilisti.
Nech to na mně.
Nedovolím, aby vás kdokoliv přerušil.
Tak jsem to nemyslel!
Ty někoho miluješ? Koho?
Svýho syna Bakiho.
Cože?
Dlouho jsem čekal na den,
kdy z malýho semínka, o který jsem se tak dlouho staral,
konečně vyroste pořádná masožravka.
Jo aha, ty mluvíš o otcovský lásce.
Všiml jsem si,
že na něj poslední dobou pořád myslím.
Ať už dělám cokoliv,
vždycky ho cítím ve svým srdci.
Máš pravdu.
Tohle je vážně láska.
Často se mi vrací jeden sen.
Jo?
O chvíli, kdy už mu nebudu schopný zkřivit ani vlásek.
Myslíš, že se ti to splní?
Jasně že ne.
Proto se tomu říká sen.
Vypadáš fakt spokojeně, Zlobře.
Docela ti to závidím.
ŠIBUKAWOVA ŠKOLA DŽÚDŽUCU
Osobně bych to nezkoušel.
Já si to myslel.
Rozhodně ne proti Júdžiróovi Hanmovi.
Ani byste se na ten souboj nešel podívat?
Já se věnuju jenom sebeobraně.
To je pravda.
Baki...
Vidíš to? Neměl bych šanci.
Jen se podívej
na ty úžasné techniky, co sis osvojil.
Měl bys tomu přestat říkat rodinná šarvátka.
S Júdžiróem Hanmou
se kdysi chtěl utkat každý mistr bojového umění.
Brzo ho už ale nikdo na souboj nevyzval.
Byl prostě příliš silný.
Bojovali by s ním zbytečně.
Takže se nebudeš mít za co stydět, když to vzdáš.
Klidně před ním normálně uteč.
Nikdo se ti za to nevysměje.
Vy to vůbec nechápete, pane Šibukawo.
Cože?
Jakožto stratég se chcete vyhnout jisté porážce.
My se ale neutkáme v ringu. Nebude to kdo s koho.
Nejde nám o sport ani o poměření sil.
Jenom si potřebujeme vyřešit rodinné spory.
Je jedno, že nemám šanci vyhrát.
Nevzdám to, protože mi hrozí porážka.
Třeba k tomu nikdy nedojde.
Možná se to stane už zítra.
Něco takového prostě nejde naplánovat.
Pardon...
Baki...
myslím, že už jsem svým způsobem pochopil,
jak moc jsem se ve vašem vztahu spletl.
Pane Šibukawo...
Každý syn má přece právo
postavit se svému otci.
A ten to zase musí přijmout.
Takhle by měl podle mě vypadat
jejich ideální vztah.
Teď už to není jenom předtucha.
Určitě přijde.
Jo, povedlo se mi to.
Mám tady strouhanou ředkev, grilovanou rybu, nakládané okurky,
kořínky mořských řas, polévku miso a steak.
Dorazil.
Já to věděl!
Koho zajímá, z jakýho důvodu přišel?
Hlavně že s ním můžu strávit nějaký čas.
Stalo se tady něco?
Omlouvám se, ale nesmíme o tom mluvit.
Aha...
Tak dobrou...
On se poklonil?
Aby poděkoval za jídlo?
Vůbec jsem nevěděl, že to dělá.
Vím...
Vím o něm vůbec něco?
Poděkoval za jídlo.
Ale komu se to sakra klaní?
Rodičům? Zvířatům, která skončila na jeho talíři?
Lidem, díky kterým se může najíst? Všem, co jsem jmenoval?
Nebo jsem úplně mimo?
Počkat...
Neříkejte, že se snad klaněl mně.
Děláš to špatně!
Cože?
Nemůžeš to jídlo prostě zhltnout.
Musíš pořádně ocenit, co máš před sebou.
To je povinností každého, kdo požírá jiné živé bytosti.
No tak jo.
To je skvělá filosofie.
Proti tomu nemůžu nic namítnout.
Dost jsem o tátovi přemýšlel.
Hodně toho na něm nesnáším.
Trénoval jsem, abych ho mohl porazit.
Snažil jsem se mu porozumět, a někam jsem se tak posunul.
Podívejte se na mě ale teď.
Najednou jsem sám ze sebe v šoku.
Co o tom člověku vůbec vím?
Poslední dobou často jím kořínky řas.
Mají být zdravé.
V těch balených je sice ledacos dalšího,
ale stejně...
Jestli je to plné konzervantů, barviv, dezinfekčních a jiných chemikálií,
jak to může být zdravé?
I když jíst jenom zdravá jídla
taky není úplně dobré.
Potřebuješ do sebe dostat živiny i jedy.
Nauč se mít rád obojí.
Tělu to jenom prospěje. Tohle je základ správného stravování.
Ale ne... s takovou se brzo rozbrečím.
Táta se mě rozhodl něco naučit.
Ty jo... To je teda příjemné překvapení.
Netušil jsem, jak krásně drží hůlky
ani jak šikovně je umí ovládat.
Já se v etiketě vůbec nevyznám,
ale on s ní očividně nemá problém.
Nevěděl jsem, že se ryba jí takhle.
Jsem na něj pyšný.
Tohle je poprvé, co to můžu upřímně říct.
A proto...
mu chci položit jednu otázku!
„Tati, můžeš dneska umýt nádobí ty?“
Zase se uklonil.
To znamená,
že se klaní před jídlem i po jídle.
Má o hodně lepší způsoby než já.
Zeptám se ho.
Ne tý nejsilnější bytosti na světě,
ale svýho otce.
Teda táty.
Jo...
Prostě to jen tak nadhodím.
Tati...
Já to udělal.
Promiň, ale...
Vždyť se nemáš za co omlouvat!
Mohl bys dneska...
A proč ne každý den?
...umýt nádobí ty?
Fakt jsem to udělal!
Vím, že máš dost práce, ale...
Neodpovídá. Proč je furt zticha?
Tak co...
To mě chce praštit? Aby mě potrestal?
Uděláme to takhle.
Cože? Kámen, nůžky...
Zahrajeme si kámen, nůžky, a pokud mě porazíš, umyju to nádobí já.
Dobře.
Nebuď taková puťka, sakra!
Kámen, nůžky, papír, teď.
Já vyhrál!
Uvidím, jak můj táta myje nádobí.
Počkat...
Tati?
Vidíš to?
Co to bylo?
Pamatuj,
že některé nůžky přestřihnou i kámen.
„Vidíš to?“ Co to bylo za kravinu?
POLICIE
Nic se nestalo.
Vypadá to tak.
Cože? To si dělá srandu!
Poslyšte, parchanti...
Co děláte před domem mýho syna?
Co je? Chcete se rvát?
To snad není pravda.
Je mi trapné, že vždycky zveš na jídlo ty mě.
Zítra to uděláme naopak.
Nic si neplánuj.
Co si mám sakra obléct?
Ty jo...
V tomhle tam přece nemůžu.
Míň vhodný oblečení jsem si vybrat nemohl.
Ale fakt.
Už jsme na vás čekali, pane Hanmo.
Máme pro vás připravený salonek.
Tudy, prosím.
To že je cena za jednu porci?
Mají to tu celé prosklené.
Líbí se vám tu?
Táta si to tady pronajímá často?
Ano, vídáme ho tu běžně.
A co si tu tak obvykle dává?
Všechno možné.
Obvykle se ale vyhýbá masu z domácích zvířat
a raději dá přednost zvěřině, divoké kachně, kančímu nebo...
Pane Hanmo! Kdy jste dorazil?
Tati?
To jsou všechno osobní informace, pane vedoucí.
Jé, tak to pardon. Vůbec mi to nedošlo.
On sem přišel v saku?
Slyšel jsem, že svého syna máte moc rád,
a tak jsem myslel, že před příbuzným...
Jen se podívejte, v čem ten kluk přišel.
Už začal rýpat. Já to věděl.
Omlouvám se.
Když jdeš na jídlo do nóbl hotelu,
vždycky si musíš vzít sako, ať už tam vaří jakýkoliv typ kuchyně.
To bys měl dávno vědět. Už je ti přece osmnáct.
Promiň. Nikdo mi to nikdy neřekl.
To měla být kousavá poznámka?
Přesně tak.
Netuším, jak koho zdravit, jak s kým mluvit
ani jak se mám chovat, oblíkat nebo komunikovat.
Nikdo mě to nikdy nenaučil.
„Musíš zesílit.“
„Hlavně buď silný.“
To je to jediný,
co jsi mi vštěpoval do hlavy.
A já se toho držel.
V jedný věci jsem dal na tebe a zesílil jsem.
Jen si mě vyzkoušej. Můžeme to udělat hned.
Pane Hanmo...
Posaď se.
Chcete si dát před večeří něco lehkého k pití?
Jo.
Já si dám pomerančový džus.
A já poprosím sklenici suchého šery.
Tohle je typický aperitiv.
Ochutnej.
Je fakt dobrý.
Já vím.
Takhle začala naše rodinná večeře.
Nemohl jsem uvěřit, že sedím s tátou v restauraci.
Byla to pro mě nová zkušenost.
Nejdřív mi dovolte, abych vám řekl něco k předkrmu.
Tohle jsou mleté černé lanýže
ochucené kamennou solí a olivovou pastou.
Zkombinovali jsme je s tofu a smetanou, aby chutnaly i japonským jazýčkům.
Je to jedno z doporučení šéfkuchaře.
Nechte si chutnat.
Příbor ber vždycky z kraje.
Na tohle se nejvíc hodí lžička.
Dobře...
Ty jo, chutná to skvěle!
Tak to je vážně dobrota.
Takhle se pokládá lžička?
Maso, zeleninu a mořské plody ještě chápu,
ale kdo vymyslel želví polívku?
Je ale výborná.
Zatímco jsem si s tátou užíval tuhle hostinu, čas tiše plynul dál.
Jasně že se nezastavil jen kvůli obyčejný večeři.
Nemáte chuť na něco sladkého?
Já ne, díky.
Dám si ale pořádně velké espresso.
Já taky.
Hned to bude.
Překvapilo mě, jak slušně se táta choval.
Byl jsem hrdý na to, že je na podobné podniky očividně zvyklý.
Je fakt hořké.
Proč musí být espresso tak hořké, až mě to vždycky zarazí?
A aby toho nebylo málo, načali jsme pořádně hořké téma.
Proč se mě na to ptáš zrovna teď?
Proč?
Protože potřebuju znát odpověď.
Přijde ti snad zvláštní,
že chci vědět, proč mi táta zabil mámu?
Nikdy jsem se na to nezeptal.
Proč jsi to udělal? Proč jsi ji zabil?
Hele, ty spratku...
Neptej se na věci, který nemůžeš nikdy pochopit.
Nezapomeň, s kým mluvíš.
Jakožto její syn mám snad právo to vědět.
Pověz, tati...
Co musím udělat pro to, abys mi řekl pravdu?
Tak co?
Už se to nese.
Mám na to jít takhle?
Ty jeden...
Nebo snad...
takhle?
Překlad titulků: Veronika Kursová