În curând? Adică bătălia cu Baki?
Nu e o bătălie.
E o luptă tată-fiu.
Căpcăunule, nu-ți dai seama?
Baki încearcă să te facă să-i gătești.
Am petrecut mult timp pe câmpul de luptă. Știu să gătesc.
Știi să gătești?
Tatăl sau fiul... Nu se știe cine va găti.
Tatăl și fiul trebuie să se asemene.
Ar trebui să fie ceva plăcut.
Doar că
e neobișnuit să aud așa ceva de la tine.
Yujiro, oare tu...
Voiai să zici „te-ai înmuiat”?
Voiam să zic c-ai devenit și mai dur.
LAPTE PENTRU CAFEA APĂ MINERALĂ WOLWIC
Știi...
am o presimțire.
Deși e o luptă tată-fiu,
nu putem evita problemele, nu?
Ești foarte îndrăzneț.
Eu?
Nu-i poți spune lui Yujiro Hanma îndrăzneț.
Tata... nu e îndrăzneț?
N-ai numi un cutremur, un tunet sau un taifun „îndrăzneț”, nu?
Tata ar fi mândru să știe că e comparat cu forțele naturii.
Dar îți vei provoca tatăl mâine?
Nu. Nu-l voi provoca.
Doar că nu se știe ce va face tata.
Și sunt lucruri la care nici eu nu renunț.
Un tată și un fiu nu sunt mereu de acord.
Baki, pentru mine, lupta din familia Hanma e cel mai important eveniment,
mult mai important decât orice altceva.
Chiar de va trebui să mobilizez poliția, trupele de asalt și forțele terestre,
lupta asta va avea loc.
Greșești.
Ce?
Crezi că e vreo armată care-l poate opri pe Yujiro Hanma?
Dar eu îl voi opri.
Îl vei opri cu mâinile tale?
REZISTENȚĂ
Da. Doar sunt sânge din sângele lui.
Mitsunari, aș vrea ajutorul tău când va avea loc.
Te rog să-i aperi pe civili, ca să nu pățească nimic.
Am înțeles.
Nu voi permite ca această luptă să fie oprită!
Ți-am spus, nu la asta mă refer.
BARUL EAU DE VIE 1980
Ești îndrăgostit. De cine?
De fiul meu, Baki.
Serios?
Am așteptat ziua aceasta.
Sămânța pe care am îngrijit-o cu grijă a crescut
și, în sfârșit, și-a arătat colții.
La asta te referi.
Am observat...
că mă gândesc doar la fiul meu.
Indiferent ce fac, mereu ocupă o parte din inima mea.
Ai dreptate.
Asta e dragoste.
Am un vis care se repetă.
Serios?
Visez că nu-l pot răni.
Crezi că se va adeveri?
Nu se va adeveri.
De asta se numește vis.
Pari fericit, Căpcăunule.
Sunt puțin invidios.
HOTEL PALACE
AIKI-JU-JITSU, STILUL SHIBUKAWA
Sigur nu.
Mă gândeam eu.
Dacă Yujiro Hanma ar fi adversarul, n-aș putea s-o fac.
Nici nu v-ați prezenta la locul luptei?
Eu sunt întruparea autoapărării.
Sigur.
Baki...
Vezi, Baki? Nu e posibil.
Uite ce abilități uimitoare stăpânești!
Ar trebui să renunți la lupta tată-fiu.
Yujiro Hanma a fost odată
ținta tuturor celor pricepuți la arte marțiale.
Dar, după scurt timp, nimeni nu l-a mai provocat.
Devenise mult prea puternic.
A încetat și să mai fie un obiectiv.
Nu e nicio rușine să fugi de Yujiro.
Fugi fățiș de el!
Nu va râde absolut nimeni de tine.
Dle Shibukawa, și dv. vă înșelați.
Ideea de a evita o luptă pe care n-o poți câștiga...
Nu e duel. Nu e înfruntare.
Nu e nici măcar măsurare de forțe sau meci.
E ceva între tată și fiu, atâta tot.
N-o faci pentru că ai șansa să câștigi.
Nu o eviți fiindcă ai putea pierde.
Poate nu se va întâmpla niciodată, poate se va întâmpla imediat.
De fapt, nu e ceva care poate fi aranjat.
Scuze...
Baki, în felul meu,
am înțeles bine ce-am înțeles greșit.
Dle Shibukawa, toți fiii din lume
au dreptul să li se opună taților lor.
Și e datoria taților să accepte asta.
Cred că așa ar trebui să fie tații și fiii.
Nu e o presimțire. Mai degrabă, o certitudine.
Da, e bun.
Multe ridichi rase cu peștele la grătar. Castraveți ușor murați.
Rădăcini de alge, orez și supă miso. Și o friptură în mijloc.
A venit! Știam eu!
Nu-mi pasă care e motivul.
Contează doar că tata e aici.
S-a întâmplat ceva aici?
Îmi cer scuze, dar, din cauza postului, nu pot vorbi.
Înțeleg...
Să mâncăm...
Tata s-a înclinat?
Ca să mulțumească pentru mâncare?
Nu știam că face asta.
Eu... îl cunosc cum trebuie pe omul ăsta?
„Mulțumesc pentru masă.”
Pentru ce s-a înclinat?
Pentru părinți? Pentru ființele care au devenit mâncare?
Pentru toți cei implicați? Sau pentru toate?
Sau pentru niciuna?
Sau pentru mine? Doar nu pentru mine?
Nu e bine.
Nu băga mâncare în gură ca nesătulul!
Fii atent la ce-i în fața ta, la ce mănânci!
Asta e responsabilitatea, datoria impusă celor care consumă vieți.
Bine.
Ce lucru exemplar a zis!
Fără pic de dezaprobare.
M-am gândit mult la el.
Am urât multe la el.
Am devenit puternic, ca să-l înving.
Pentru a-l cunoaște mai bine, am crescut mult.
Dar iată-mă acum!
După toate astea, sunt șocat.
Ce naiba știu despre omul ăsta?
În ultima vreme am mâncat multe rădăcini de alge.
Sunt bune.
Preambalate, deci au și alte chestii,
dar sunt bune.
Conservanți, coloranți alimentari, antiseptice și diverse substanțe chimice.
Cum pot fi bune?
Totuși, să mănânci doar sănătos...
Nici asta nu e bine.
Mănâncă și otravă, și mâncare hrănitoare!
Bucură-te de gustul amândurora și transformă-le în carne și sânge!
Așa se abordează mâncarea.
La naiba! Cred că încep să plâng.
Tata mă educă așa cum trebuie.
Vai! Ce răsturnare de situație grozavă!
Nu știam că tata ține bețișoarele așa de maiestuos.
Că le folosește atât de elegant.
Toate manierele care-mi lipsesc mie,
tata le stăpânește cu desăvârșire.
Nu știam că așa se mănâncă peștele.
Sunt foarte mândru.
E prima dată când sunt atât de mândru de tata.
De asta...
De asta vreau s-o spun!
„Tată, poți să speli tu vasele azi?”
Se înclină iar.
Nu e nicio îndoială.
Tata mulțumește la începutul și la sfârșitul mesei.
E mult mai manierat decât mine.
Îi voi spune.
Nu celui mai puternic din lume, Yujiro Hanma.
Ci părintelui meu, Yujiro Hanma...
Nu, tatălui meu.
Da, îmi voi întreba propriul tată.
Tată.
Am zis-o!
Scuze, dar...
N-am de ce să-mi cer scuze!
...azi...
De ce nu în fiecare zi?
...poți să speli tu vasele?
Am zis-o!
Știu că ești ocupat, dar...
Nu răspunde. De ce tace?
Poți să...
Un pumn... Drept pedeapsă?
Piatră-foarfece-hârtie.
Ce? Piatră...
Dacă mă bați, spăl eu vasele.
Da, domnule.
De ce ești așa de politicos?
Unu, doi, trei.
Am câștigat!
Îl voi vedea pe tata cum spală vasele!
Tată...
Vezi?
Serios?
Nu uita!
Există foarfeci pe această lume care pot tăia pietre.
„Vezi?” Ce prostie!
POLIȚIA
Totul e normal.
Da, se poate spune și așa.
Nu se poate!
Nenorociților!
Cu ce ocazie stați pe aici?
Aveți de gând să faceți ceva?
Incredibil!
Mă simt prost că mereu mă inviți tu.
Mâine vreau să te invit eu în oraș. Să nu-ți faci planuri!
Ce să port?
Omule...
Ținuta asta nu e bună.
De fapt, e absolut ridicolă.
În întregime.
Dle Hanma, vă așteptam.
Avem un separeu pregătit.
Pe aici, vă rog!
CU SPARANGHEL: 6.400 YENI
Prețul pentru o singură porție?
Tot peretele e o fereastră.
Vă place?
Tatăl meu folosește des separeul ăsta?
Da. Vine aici des.
Ce anume mănâncă aici?
Mănâncă mult din toate.
Dar, în loc de animale domestice, precum vită și pui,
preferă vânatul: căprioară, rață sălbatică, mistreț și...
Dle Hanma! Când ați ajuns?
Tată...
Managerule, astea-s informații personale.
Vai de mine! N-am avut intenții rele.
Tata poartă sacou?
Am înțeles că e fiul dv. iubit.
Am zis că, fiind rude...
Și uite ce ținută rușinoasă are!
Așa! Știam eu.
Îmi pare rău.
Când iei cina la un hotel metropolitan,
trebuie să porți sacou, indiferent de tipul restaurantului.
Cum poate un bărbat de 18 ani să nu știe așa ceva?
Scuze. Nu m-a învățat nimeni.
Asta-i o remarcă acidă?
Evident.
Cum să salut. Cum să vorbesc.
Cum să mă îmbrac. Cum să vorbesc. Cum să mă comport.
N-am fost învățat astea niciodată.
Să fiu tare. Să fiu puternic.
Atât i-a zis tatăl, Yujiro Hanma,
fiului său, Baki.
I-am dat ascultare.
Sunt puternic. Am făcut cum mi-ai zis.
Hai, testează-mă! Poți s-o faci și aici.
Dle Hanma...
Ia loc!
Doriți ceva de băut înainte de cină?
Da.
Un suc de portocale, vă rog!
Un pahar mare de vin Sherry sec.
E un aperitiv tipic.
Gustă!
E bun.
Da.
Așa a început ospățul tată-fiu.
A fost tare ireal.
Să cinez în oraș cu tata...
A fost o experiență nouă.
Să vă povestesc despre aperitiv!
Sunt trufe negre condimentate cu sare
și aromate cu o pastă din măsline întregi.
Combinate cu tofu și cu smântână, pentru gustul japonez.
Una dintre recomandările bucătarului. Poftă bună!
Folosești tacâmurile de la exterior.
Lingura e cea mai potrivită.
Bine.
E minunat!
E uimitor! E delicios!
Deci așa pui lingura.
Înțeleg o supă de carne, de legume sau de fructe de mare...
dar supă de țestoasă?
E delicioasă.
Se subînțelege că, în timpul ospățului tată-fiu, timpul a trecut simplu.
Mâncam în oraș, era normal.
Doriți ceva dulce?
Nu, mulțumesc!
Vreau un espresso într-o ceașcă mare.
La fel.
Sigur.
Și acolo, comportamentul tatălui meu a fost uimitor.
Eram mândru să văd ce obișnuit era cu astfel de locuri.
E amară.
De ce cafeaua espresso e așa de amară?
Era amară, dar apoi... a început o conversație și mai amară.
De ce mă întrebi asta acum?
„De ce?”
Fiindcă vreau să știu.
Așa de ciudat e?
Să vreau să știu de ce tata a omorât-o pe mama?
N-am mai întrebat asta.
De ce? De ce ai omorât-o pe mama, tată?
O pușlama care nu înțelege n-ar trebui să încalce unele limite.
Vezi-ți de lungul nasului!
Ca fiu, e dreptul meu să știu.
Deci, tată, ce trebuie să fac ca să-mi spui?
Deci, tată...
Mă scuzați!
Asta trebuie să fac?
De ce... Cum...
Sau poate...
asta!
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă