Ova odjeća nije prikladna.
Očekivali smo vas, g. Hanma.
Imamo privatnu sobu za vas.
Ovuda, molim vas.
Gorak je.
Zašto espresso mora biti ovako gorak?
Bilo je gorko, a onda je počeo još i gorči razgovor.
Zašto to sad pitaš?
Zašto?
Jer zaista želim znati.
Je li doista čudno
što želim znati zašto je moj otac ubio moju majku?
Nikad te to nisam pitao.
Zašto?
Zašto si ubio mamu, tata?
Razmaženo derište ne bi trebalo prelaziti neke granice.
Moraš znati svoje mjesto!
Kao njezin sin, imam pravo znati.
Dakle, tata,
što moram učiniti da mi kažeš?
Dakle, tata...
Ispričavam se.
Voditelj restorana Mitsuo Nonaka koji ih je posluživao
poslije se prisjetio događaja...
Nikad neću zaboraviti taj prizor.
Prizor toliko zastrašujući da sam posumnjao u svoje oči.
Ovo moram učiniti?
Ma ti...
Ili možda
ovo?
Potres!
Snažan je!
Bio je to tajanstven prizor.
Samo se njih dvojica nisu tresla.
Istina, drzak si,
ali čak bi i ti trebao znati što znači podići ruku na mene.
Podići ruku na tebe?
Ma daj, to nije bilo ništa.
Nisam ni očekivao da će to djelovati na tebe.
Za čudesnog Gorostasa takvo hvatanje je dječja igra.
Čujem da meč između nas nazivaš borbom između oca i sina.
Ne želiš to?
Ne.
To je u redu.
Baki...
Pozor!
POLICIJA
Udario si me po guzici!
Baki...
Četiri godine žudio je za ovim obračunom s ocem.
No mladića je nešto mučilo.
Ali što?
Htio se povući. Otrčati.
Pobjeći.
Na očevu zapovijed,
odmah se postrojio.
Kad mu se otac približio, pobjegao je.
Tad je uslijedio neljudski udarac.
Dok je letio zrakom...
Dok je letio van...
Dok se štitio...
Neizbježno je došao do dubokog shvaćanja.
On je na posve drugoj razini!
Nisi ti kriv.
Nisi ti kriv, ali...
Kriva je ova ruka koja je zgrabila tvojeg oca za vrat.
Gade.
Mladić je počeo shvaćati.
Otac nije ciljao vitalne točke.
Ovo nije bila borba.
Ovo je bilo discipliniranje.
Čini se da nisi dovoljno razmišljao.
Misliš da je dobro?
Oprostite što vam prekidam večeru.
Kao što vidite, želim disciplinirati
svog drskog sina.
Nema šanse!
Obrazujem ga.
Roditelj i dijete. Otac i sin.
Odnos koji uvijek iznova izaziva sukobe.
Sin koji pokušava svladati oca. Otac koji neće dopustiti da ga se svlada.
Pravo veselje, zar ne?
Pravo veselje!
To je osoba!
Kojeg vraga radiš?
Samoubojstvo i ubojstvo?
Ne! Nikad to ne bi učinio! Siguran sam!
Ovaj tip nikad ne bi počinio samoubojstvo!
Baki, pripremi se za slijetanje.
Slijetanje?!
Je li uopće moguće sletjeti na metu kad skačete iz zgrade?
Stožerni narednik Akio Kamura ima 53 godine
i dio je jedinice za obuku
Prve zračne brigade kopnenih oružanih snaga.
Odradio je 345 skokova padobranom
i ovo je imao za reći.
Trebate daljinu i visinu.
Primjerice,
ako zauzmete pravi položaj na 3000 metara,
mogli biste prijeći 1000 metara u 60 sekundi.
Stoga, ako ste na 150 metara
i želite pogoditi auto na parkiralištu ispod sebe, možda je moguće.
U prošlosti je bilo samo nekoliko događaja
kad je osoba spašena nakon pada na vozilo s velike visine.
Ali svejedno...
Živ je.
Ovi luksuzni auti znaju biti beskorisni,
no u ovim slučajevima posluže kao mekani jastuci.
Dobro.
Jeli smo. Popili smo čaj.
Prestani biti djetinjast.
Nisi valjda već gotov!
Podigni me. Ne mogu se pomaknuti.
Podigni me.
Rukovanje lijevom rukom simbolizira kraj odnosa.
No iskoristio je očevu dobrotu
i upotrijebio to protiv njega iznenadnim napadom.
Bio je to nepošten čin.
A osjećaji koji su treperili sinovim srcem...
Je li to kajanje? Samosvijest? Krivnja? Postignuće?
Nije bilo vremena da razmišlja o tome što je dobio ili što je izgubio.
Slika koja se nehotice pojavila u sinovom umu bila je
ova.
Ogroman vječan kamen o koji neprestano udaraju vjetar i kiša.
Zaobljena je površina imala sjaj
i bila je prekrivena slojem gume od jednog centimetra.
To je udario dlanom iz sve snage.
Mnoštvo slika prošlo mu je kroz glavu.
Većina ih je bila ozbiljna i beznadna.
Ti drski gade!
Privedite ga!
Stani!
Ti si derište, ali namjerno izbjegavaš vitalne točke i udaraš otvorenog dlana.
Cijena toga što si blag prema Yujiru...
Koštat će te.
Misliš da ti to imaš?
Misliš da imaš pravo...
biti blag prema meni?
Imaš li to pravo, gade?
Odgovori mi!
To boli, kujin sine!
Ovo će biti duga noć.
Tako je, tata.
Ne moram ti odgovoriti.
Ovo nije borba.
Dokle god se suočavamo nas dvojica,
to je borba između oca i sina.
Neću ciljati vitalne točke.
Okret! U borbi između oca i sina ne pokušavamo nanijeti štetu.
Baš si nerazumno derište.
Možda ne ciljamo vitalne točke
i ne pokušavamo nanijeti štetu...
No svejedno se borim protiv Yujira Hanme.
Prvi pravi udarac mojeg tate u četiri godine, gotovo 1500 dana.
Možda izbjegava vitalna područja, ali...
U tom se trenutku osjećao nemoćno.
Razlika između njega i oca Yujira bila je prevelika.
Odmah! Istog trena!
Iako ti je mozak tupast, tijelo se brzo pokaje.
Ovaj su potez nekoć prezirali jer su ga koristili žene i djeca.
Učinit će to!
Ovo je savršen trenutak za to.
Smrtnost je niska, ali bol je golema.
Udarac bičem.
Onda učini to.
Pokret koji koriste žene i djeca.
Kakav će biti Udarac bičem Yujira Hanme?
Kakav će biti?
Udarac koji je Baki primio nije bio sličan nijednom drugome.
Vrijeme koje je trebao provesti u protunapadu na svojeg oca
proveo je pripremajući se.
A onda...
Boli...
Boli!
Ovo nije potpuno beskorisno.
To je drugi put da si se danas postrojio.
Tijelo za koje je mislio da je očvrsnuo i izbrusio
potpuno ga je izdalo nedostatkom otpornosti na bol.
Bilo je to poput čeličnog biča.
Meta mu je najveći ljudski organ, koža.
Nemoguće ju je u potpunosti zaštititi. Morao je to iskoristiti.
Samoobranu koju ga je otac naučio, koju koriste žene i djeca.
Osjeti bol, kvragu!
Tu je bol teško podnijeti.
Uđi u carstvo zaborava gdje zaboravljaš sve...
Nije bilo čudno što je mladić bio šokiran.
Iznenadna očeva preobrazba izgledala je kao da je oderan.
To je posve razumljivo.
Recimo da si udariš desnu ruku.
Onda udariš lijevu kako bi ublažio bol.
Raspršivao je bol od Udarca bičem.
Oči su mu bile izbočene.
Zubi su mu škrgutali.
Šake su mu bile skroz stisnute,
a zatim su se jednakom snagom otvorile.
Ispravio je ruke svom snagom i zatim ih stisnuo svom snagom.
Spustio je noge svom snagom, a zatim ih je podigao svom snagom.
Trbuh mu se uvukao.
Bokovi su mu se nagnuli.
Prsa su mu se stisnula.
Leđa su mu se napela.
Opirao se opuštanju bilo kojeg dijela tijela.
Drugim riječima...
Da, istovremeno je stiskao sve mišiće dok je mirovao.
Zahvaljujući bolovima od stiskanja cijelog tijela, raspršio je bol s kože.
Jedva je uspio zadržati svoj neutralan izraz lica.
Zar nije boljelo? Ta bol?
Glupo je od balavca da ne cilja vitalne točke.
Bez obzira na to koliko si bedast,
siguran sam da sad donekle razumiješ.
Napadni me!
Napadni me kao da želiš osvetiti roditelja!
Ne moraš mi dvaput reći.
Ovo je ipak osveta.
Mladić je te noći po prvi put zauzeo borbenu pozu.
Od otvorenog dlana do šake.
Što ta promjena označava...
Tatini su dlanovi i dalje otvoreni.
Zauzeo sam stav.
Ne, to nije to.
Nisam odlučio zauzeti stav svojom voljom.
Bio sam prisiljen zauzeti stav.
To je način.
Poput novaka kakav i jesi, napadni me sa svime što imaš.
Baki!
Daj sve od sebe, Baki!
Mitsunari...
Ne brini se.
Vojska je evakuirala
sve obližnje stanare i goste hotela.
Kako energičan starac.
Uništi tog Gorostasa i cijelu zgradu!
Cijenim to.
Više nisam tako napet.
Zasad, jednostavno ću krenuti.
Nije dobro.
Nevjerojatno!
U trenutku kad je moja lijeva ruka bila potpuno izravnana,
on je točno tad dočekao moj udarac.
Prokljuvio me.
To je vraški dobro.
Baki, to ti je bio posljednji put.
Zna da lažem.
Suzdržavao si se.
I ja sam se suzdržavao kao odgovor na tvoju uvredu.
Moram mu pokazati onog pravog sebe koji je duboko u meni.
Neću to ponoviti.
To je sigurno.
Preda mnom stoji
personifikacija snage koju krase nebrojena borbena postignuća.
Naravno da je odmah vidio svaki dio mojih vještina.
Ajme...
Ma daj, Baki.
Bilo je dosta.
Pokaži ocu svoju prave vještine.
Idemo sad zaozbiljno.
U redu?
Prijevod titlova: Dejan Rakar