Ținuta asta nu e bună.
Dle Hanma, vă așteptam.
Avem un separeu pregătit. Pe aici, vă rog!
E amară.
De ce cafeaua espresso e așa de amară?
Era amară, dar apoi... a început o conversație și mai amară.
De ce mă întrebi asta acum?
„De ce?”
Fiindcă vreau să știu.
Așa de ciudat e?
Să vreau să știu de ce tata a omorât-o pe mama?
N-am mai întrebat asta.
De ce? De ce ai omorât-o pe mama, tată?
O pușlama care nu înțelege n-ar trebui să încalce unele limite.
Vezi-ți de lungul nasului!
Ca fiu, e dreptul meu să știu.
Deci, tată, ce trebuie să fac ca să-mi spui?
Deci, tată...
Mă scuzați...
Managerul restaurantului, Mitsuo Nonaka, care îi servea,
a povestit mai târziu...
Nu voi uita ce-am văzut.
O imagine atât de înfricoșătoare, că nu mi-a venit a crede.
Asta trebuie să fac?
De ce... Cum...
Sau poate...
asta!
Cutremur!
E unul mare!
A fost o priveliște misterioasă.
Doar ei doi nu tremurau.
Într-adevăr, ești obraznic,
dar și tu ar trebui să știi ce înseamnă să pui mâna pe mine.
Să pun mâna pe tine?
Haide, n-a fost mare lucru!
Nu mă așteptam să aibă efect asupra ta.
Împotriva grozavului Căpcăun, mișcarea tachi-shime nu e mare lucru.
Am auzit că zici că meciul dintre noi e o luptă tată-fiu.
Nu vrei?
Nu.
E în regulă.
Baki...
Drepți!
POLIȚIA
M-ai lovit la fund!
Baki...
Timp de patru ani, tânjise după această confruntare.
Însă tânărul avea probleme.
Dar de ce?
Voia să dea înapoi. Să fugă.
Să scape.
Din ordinul tatălui său,
nu s-a putut opune și a stat în poziție de drepți.
Când tatăl său s-a apropiat, n-a putut să nu se retragă.
Apoi a venit impactul inuman.
În timp ce zbura prin aer...
În timp ce zbura afară...
În timp ce se proteja...
Și-a dat seama de ceva profund.
Era la un cu totul alt nivel!
Nu e vina ta.
Nu e vina ta...
dar e vina aceste mâini care l-a luat de gât pe tatăl tău.
Ticălosule!
Tânărul începea să înțeleagă.
Tatăl său nu țintea organele vitale.
Asta nu era o luptă.
Ci o pedeapsă.
Se pare că nu te-ai gândit destul.
Crezi că e bine?
Mă scuzați că v-am întrerupt cina.
După cum vedeți, îl disciplinez...
pe fiul meu obraznic.
Nu se poate
Acum îl educ.
Părinte și copil. Tată și fiu.
O relație care invită mereu la conflicte.
Fiul care încearcă să-și învingă tatăl. Tatăl care nu se lasă învins.
Ce bucurie, nu?
Ce bucurie!
E o persoană!
Ce naiba faci?
O crimă și o sinucidere?
Nu! N-ar face asta niciodată! Sunt sigur!
Omul ăsta n-are deloc de gând să se sinucidă!
Baki, pregătește-te de aterizare!
Aterizare?
E posibil să aterizezi pe o țintă când sari dintr-un zgârie-nori?
Plutonierul-major Akio Kamura, 53 de ani, din unitatea de instruire
a Brigăzii 1 Aeriene din cadrul Forțelor Terestre de Apărare,
care a făcut 345 de sărituri, a spus asta:
E nevoie de distanță, de înălțime.
De exemplu, dacă ai poziția corectă la 3.000 de metri,
te poți deplasa cam 1.000 de metri în 60 de secunde.
Prin urmare, dacă ești la 150 de metri în aer
și ținta e o mașină dintr-o parcare de sub tine, e realizabil.
Au existat doar câteva cazuri în trecut
când aterizarea pe un vehicul i-a salvat cuiva viața după căderea de pe o clădire.
Dar, oricum ar fi...
E în viață.
Or fi mașinile de lux inutile,
dar sunt o pernă bună în astfel de momente.
Bine. Am mâncat. Ne-am băut ceaiul.
Nu te mai prosti!
Doar nu s-a zis cu tine deja!
Ridică-mă! Nu mă pot mișca.
Ridică-mă!
O strângere de mână cu stânga simbolizează sfârșitul unei relații.
Oricum ar fi, a profitat de bunătatea tatălui său
și l-a surprins cu un atac.
A fost un gest nedrept.
Și sentimentele care îi răscoleau inima...
Remușcare? Conștiință de sine? Vinovăție? Împlinire?
Nu era timpul să se gândească la ce câștigase sau la ce pierduse.
Imaginea care i-a apărut neintenționat în minte fiului era... asta.
O piatră enormă și eternă, mereu bătută de vânt și de ploaie.
Suprafața rotunjită lucea
și era acoperită cu un strat de cauciuc de un centimetru.
Asta a lovit cu palma sa cu toată puterea.
O mulțime de imagini i-au răsărit în minte.
Majoritatea erau mohorâte și fără speranță.
Tu... Ticălos obraznic!
Prindeți-l!
Oprește-te!
Ești o pușlama, dar ai evitat intenționat organele vitale și ai lovit cu palma.
Prețul de a fi îngăduitor cu Yujiro e...
Vei plăti pentru asta.
Crezi că-l ai?
Crezi că ai dreptul...
de a fi îngăduitor cu mine?
Ai dreptul ăsta, ticălosule?
Răspunde-mi!
Mă doare, nenorocitule!
Va fi o noapte lungă.
Exact, tată.
Nu-s obligat să-ți răspund.
Nu e o bătălie.
Atât timp cât ne înfruntăm noi doi,
e o luptă tată-fiu, orice ar fi.
Așa că nu voi ținti organele vitale.
Rotire inversă!
Într-o luptă tată-fiu, nu încercăm să facem rău...
Ești o pușlama nesimțită.
Poate că nu țintim organe vitale...
și poate că nu încercăm să facem rău...
dar mă lupt cu Yujiro Hanma.
Prima lovitură ca la carte a tatii în patru ani, aproape 1.500 de zile.
Poate că evită organele vitale, dar...
În acel moment, s-a simțit neputincios.
Diferența dintre el și tatăl lui era mult prea mare.
Imediat! Chiar acum!
Chiar dacă creierul tău e neted, corpul tău regretă repede.
Mișcarea asta a fost cândva disprețuită, fiind folosită de femei și de copii.
O va face! Chiar o va face!
E momentul perfect pentru asta.
Nu e letală, dar durerea pe care o produce e groaznică.
Pocnetul biciului.
Să te văd! Mișcarea folosită de femei și de copii.
Cum va fi Pocnetul biciului, făcut de Yujiro Hanma?
Cum va fi?
Lovitura pe care a primit-o Baki a fost nemaipomenită.
Cele câteva clipe în care ar fi trebuit să riposteze
și le-a petrecut pregătindu-se mintal.
Și apoi...
Doare...
Doare!
Nu e chiar inutilă.
E a doua oară când stai în poziție de drepți azi.
Corpul lui, pe care credea că-l întărise și perfecționase...
a fost trădat de lipsa de rezistență la durere.
A fost ca un bici de oțel.
Ținta era cel mai mare organ al corpului: pielea.
E imposibil să o aperi complet.
N-a avut de ales și a folosit-o.
Autoapărarea folosită de femei, de copii, învățată de la tatăl lui.
Simte durerea, fir-ar să fie!
Durerea aia e greu de tolerat.
Intri pe tărâmul derizoriului, unde uiți de toate...
Nu e de mirare că tânărul a fost șocat.
Transformarea bruscă a tatălui său a făcut să pară că fusese jupuit.
E simplu de înțeles.
Să zicem că-ți plesnești mâna dreaptă.
Apoi îți plesnești stânga pentru a reduce durerea.
Împrăștia durerea provocată de Pocnetul biciului.
Ochii îi erau căscați.
A scrâșnit din dinți.
Pumnii i s-au strâns cu putere
și s-au deschis cu aceeași putere.
Și-a îndreptat brațele cu toată puterea, le-a flexat cu aceeași forță.
A călcat cu toată puterea, apoi și-a ridicat picioarele cu putere.
Burta i-a cedat.
Șoldurile i s-au înclinat.
Pieptul i s-a strâns.
Spatele i s-a încordat.
N-a vrut să-și relaxeze nicio parte a corpului.
Cu alte cuvinte...
Da, și-a flexat simultan orice fibră musculară, rămânând nemișcat.
Datorită durerii provocate de flexarea întregului corp,
a împrăștiat durerea pielii.
Abia a reușit să-și mențină expresia netulburată.
N-a durut? Durerea aia?
E o prostie ca o pușlama mică să nu țintească organele vitale.
Oricât de încăpățânat ai fi,
sunt sigur că acum înțelegi.
Atacă-mă!
Atacă-mă de parcă ai vrea să răzbuni un părinte!
Nu e nevoie să repeți.
La urma urmei, e răzbunare.
Tânărul a luat o poziție de luptă pentru prima dată în acea seară.
De la o palmă deschisă la un pumn...
Ce înseamnă schimbarea asta.
Palmele tatii sunt încă deschise.
Am adoptat o poziție.
Nu, nu e asta.
N-am ales să adopt o poziție din proprie voință.
Am fost forțat să fac asta.
Așa da.
Ca un novice ce ești, atacă-mă cu tot ce ai!
Baki!
Dă-i tot ce poți, Baki!
Mitsunari...
Nu-ți face griji!
Toți locuitorii din apropiere și oaspeții hotelului
au fost evacuați de armată.
Ce bătrân energic!
Distruge-l pe Căpcăun cu tot cu clădire!
Apreciez.
Nu mai sunt așa de tensionat.
Deocamdată, voi încerca.
Nu e bine.
Uimitor!
Când stânga mea era întinsă ca un stâlp solid...
și-a sincronizat palma ca să contracareze la fix!
Mi-a citit mișcarea.
Prea bine.
Baki, a fost ultima oară.
Știe că mint.
Te-ai abținut.
Și eu m-am abținut ca răspuns la insulta ta.
Trebuie să-i arăt adevărata mea putere...
Nu se va repeta.
Asta-i sigur. În fața mea se află...
personificarea puterii, împodobită de nenumărate realizări în luptă.
Sigur că mi-a citit toate abilitățile dintr-o privire.
Doamne...
Haide, Baki!
Ajunge.
Arată-i tatălui tău adevăratele tale abilități!
Hai să facem asta cum trebuie!
Bine?
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă