БАКІ ХАНМА
Моє вбрання не для цього місця.
Пане Ханмо, ми чекали на вас.
У нас для вас готовий приватний зал.
Сюди, будь ласка.
Гірка.
Чому кава еспресо має бути такою гіркою?
Було гірко, а потім почалася ще більш гірка розмова.
Чому ти про це питаєш?
«Чому»?
Бо я справді хочу знати.
Невже це так дивно?
Хіба так дивно цікавитися, чому батько вбив мою матір?
Я ніколи про це не питав.
Чому? Чому ти вбив маму, тату?
На деякі території не варто ступати з рівнем розуміння нахабної дитини.
Знай своє місце!
Як її син я маю право знати.
Отже, тату,
що мені зробити, щоб ти мені сказав?
Скажи, тату.
Прошу вибачення.
Менеджер ресторану Міцуо Нонака, який їх обслуговував, пізніше розповів...
Я не забуду цю сцену до кінця свого життя.
Страшне видовище, що змусило сумніватися в очах.
Оце я повинен зробити?
Чому ти...
Чи може...
краще так?
Землетрус!
І сильний!
Це було дивне видовище.
Тряслося все навкруги, окрім тих двох.
Ти, звісно, нахабний,
але навіть ти повинен знати, що означає підняти на мене руку.
Підняти на тебе руку?
Облиш, то була дрібниця.
Не думав, що це спрацює на тобі.
Адже для дивовижного Огра захват тачі-шіме — лише дитяча розвага.
Я чув, ти називаєш бійку між нами боєм батька і сина.
А ти проти?
Ні.
Це чудово.
Бакі...
Струнко!
ПОЛІЦІЯ
Га?
Ти лупнув мене по дупі!
Бакі...
Чотири роки він жадав цієї бійки з батьком.
І все ж юнак боровся.
Але з чим?
Із бажанням відступити. Він хотів утекти.
Зникнути звідти.
На наказ батька
він не міг не відреагувати і виконав його.
Коли батько наблизився, він не зміг утриматися на місці.
Потім відчув надлюдський удар.
Пролетівши всю залу...
Вилетівши з вікна...
Захищаючи себе...
Він неминуче глибоко усвідомив —
це зовсім інший рівень!
Га?
Ти не винен.
Винен не ти,
а ця рука, яка схопила свого батька за барки.
От виродок!
Юнак починав розуміти — батько не цілився у життєво важливі місця.
Тож це був не бій.
Це було покарання.
Схоже, ти недостатньо шкодуєш про скоєне.
Як думаєш, він живий?
Вибачте, що перервав вечерю.
Як бачите, я тут караю
свого нахабного сина.
Який жах!
Зараз саме займаюся його вихованням.
Батько й дитина. Батько і син.
Стосунки, що викликають конфлікт знову і знову.
Син, що намагається здолати батька.
Батько, що не дає себе здолати.
Оце так радість, хіба ні?
Яка радість!
Це людина!
Якого біса ти робиш?!
Убивство й самогубство?!
Ні! Він би цього не зробив! Я впевнений!
Ця людина найбільш далека від самогубства!
Бакі, готуйся до приземлення.
Приземлення?!
Чи можна взагалі приземлитися на ціль, вистрибнувши з хмарочоса?
Старший сержант 1-ї повітрянодесантної бригади навчально-десантного корпусу
Сухопутних сил самооборони Акіо Камура, 53 роки,
який здійснив 345 стрибків, сказав так:
Потрібна відстань, висота.
Наприклад, якщо прийняти правильну позу на висоті 3000 метрів,
можна пролетіти 1000 метрів за 60 секунд.
Тому, якщо ви на відстані понад 150 метрів
і хочете врізатися в авто на парковці під вами, це можливо.
У минулому було лише кілька випадків,
коли люди уникали смерті, впавши на автомобіль під час падіння з будівлі.
Та все одно...
Він живий.
Ці розкішні машини ні на що не придатні,
але слугують хорошою подушкою в таких випадках.
Гаразд. Ми поїли. Ми випили чай.
Не будь тюхтієм.
Ти не міг померти від такої дрібниці!
Підніми мене. Я не можу поворухнутися.
Підніми мене.
Рукостискання лівою рукою символізує кінець стосунків.
Однак він прийняв доброту батька і повернув проти нього
відвертим раптовим нападом.
Несправедливий вчинок.
І почуття, що промайнули в серці сина...
Каяття? Самосвідомість?
Почуття провини? Досягнення?
Не було часу думати про те, що він отримав чи втратив.
Образ, який мимоволі виник у пам'яті сина,
був такий.
Величезна скеля, що вічно піддана вітру й дощу.
Округла поверхня мала блиск
і була вкрита сантиметровим шаром гуми.
Саме це він і вдарив долонею щосили.
Безліч образів миттєво кинулися до нього.
Більшість з них були сумними й безнадійними.
Який же ти нахабний виродок!
Затримайте його!
Стійте!
Ти просто нахаба, але навмисно уникаєш життєво важливих точок і б'єш долонями,
А те, що б'єш Юджіро так легко...
Ай!
...дорого тобі обійдеться.
Думаєш, подужаєш?
Думаєш, що маєш право...
так зі мною поводитися?
Маєш на це право, виродку?
Відповідай!
Мені боляче, ідіот!
Це буде довга ніч.
Саме так, тату.
Я не мушу відповідати.
Це не бійка.
Поки ми б'ємося один проти одного,
це бій батька і сина, хай там що.
Тому я не цілитимуся в життєво важливі точки.
Оберт назад!
У бою батько і син не прагнуть завдати шкоди...
Га?
Ти такий нерозумний нахаба.
Хай ми не цілимося в життєво важливі точки,
хай не прагнемо завдати шкоди,
та все ж я б'юся з Юджіро Ханмою.
Уперше за чотири роки, десь за 1500 днів, батько завдав гідного удару.
Може, він і уникає життєво важливих точок,
але цієї миті я почуваюся безпорадним.
Розрив між мною і моїм батьком, Юджіро, надто великий.
Негайно! Цієї ж миті!
Навіть якщо замість мозку купа лайна, то тіло твоє швидко розкаюється.
Раніше я цей прийом зневажав, бо ним користуються жінки й діти.
Він це зробить!
Зараз для нього ідеальний момент.
Рівень летальності низький, але біль від нього величезний.
«Удар батога».
Що ж, спробуй.
Прийом жінок і дітей.
Яким буде «Удар батога» від Юджіро Ханми?
Як відчуватиметься?
Удар, який відчув Бакі, не був схожий на жодний отриманий раніше.
Ті кілька хвилин, що він мав би витратити на контратаку батька,
він витрачав на те, щоб оговтатися.
А потім...
Ай!
Боляче!
А це не зовсім марно.
Ти сьогодні вже вдруге стоїш струнко.
Його тіло, яке він загартував і відточив,
було зраджене через відсутність стійкості до болю.
Біль був наче від сталевого батога.
Його ціллю був найбільший орган людського тіла — шкіра.
Повністю захистити його неможливо.
Він не мав іншого вибору, як використати показаний батьком
прийом самозахисту жінок і дітей.
Відчуй біль, чорт забирай!
Цей біль нестерпний.
Увійти в царство забуття, де все забудеш...
Не дивно, що юнак був шокований.
Через раптову трансформацію здалося, що з батька здерли шкіру.
Це досить просто зрозуміти.
Як от ви ляснули по правій руці.
Потім ляснули по лівій, щоб зменшити біль.
Він розсіював біль від «Удару батога».
Його очі були вирячені,
зуби зціплені,
кулаки стискалися щосили,
а потім з силою розтискалися.
Він щосили випрямляв руки, з такою ж силою згинав їх.
Щосили напружував ноги, а потім з такою ж силою піднімав їх.
Живіт втягнутий.
Стегна нахилені.
Груди напружені.
Спина напружена.
Він опирався розслабленню будь-якої частини тіла.
Інакше кажучи...
Так, він одночасно напружував кожне м'язове волокно, стоячи нерухомо.
За допомогою болю від напруження всього тіла він розсіяв біль зі шкіри.
Він ледве зміг утримати свій нейтральний вираз обличчя.
Хіба йому не боляче? Той біль нестерпний!
Для зеленого нахаби не цілитися в життєво важливі точки — дурість.
Незалежно від того, наскільки ти тупий,
я впевнений, що тепер ти дещо розумієш.
Нападай!
Нападай, ніби хочеш помститися батькові!
Мені двічі повторювати не треба.
Це ж і є помста.
Юнак уперше став у бойову стійку того вечора.
Від відкритої долоні до кулака...
Що означає ця зміна?
Татові долоні досі відкриті.
А я став у бойову стійку.
Ні, річ не в цім.
Я став у бойову стійку не з власної волі.
Мене змусили до цього.
Отак краще.
Як і належить новачку, нападай на мене з усім, що в тебе є.
Бакі!
Га?
Покажи все, на що ти здатен!
Пане Міцунарі...
Не хвилюйся.
Усіх місцевих мешканців і гостей готелю
вже встигли евакуювати військові.
Який енергійний старий.
Знищ цього Огра разом з усією будівлею!
Я це ціную.
Я вже не такий напружений.
Поки що я просто спробую влучити.
Погано.
Неймовірно!
У ту мить, коли моя ліва рука повністю витягнулася і напружилася...
Він точно розрахував час, щоб зустріти удар саме в ту мить!
Він мене розкусив.
Як і очікувалося.
Бакі, це востаннє.
Він знає, що я брешу.
Ти стримувався.
Я також стримався у відповідь на твою образу.
Я мушу показати йому справжнього себе, що глибоко всередині...
Це було востаннє.
Це точно. Переді мною стоїть той,
хто є уособленням сили, прикрашеної незліченними бойовими досягненнями.
Звісно, він зміг побачити кожну крихту моїх здібностей.
Боже...
Ну ж бо, Бакі.
Годі вже.
Покажи батькові, на що ти здатен!
Зробімо це по-справжньому.
Гаразд?
Ага.
Переклад субтитрів: Марина Хижнякова