BAKI HANMA
Baki, tohle ti prošlo naposledy.
Ví, že to furt neberu vážně.
Pořád ses držel zpátky.
A já dělal to samý, protože sis mě dovolil urazit.
Musím mu ukázat, co ve mně je.
No tak, Baki...
Přestaň už konečně blbnout
a ukaž tátovi, co doopravdy umíš.
Začni to už laskavě brát vážně.
Jasný?
Ale ne...
Mám tě prokouknutýho, Baki.
Tak už se předveď.
No tak.
Jasně že umí posoudit moji úroveň.
Pozná, že jsem usilovně trénoval.
Vidí můj růst a pokroky.
Určitě dokáže odhadnout moje schopnosti.
Tak jo, tati...
Musím se uvolnit.
Zbavit se napětí
ve svých svalech,
kloubech,
orgánech...
dokonce i v tekutinách v mém těle.
Jen tak se můžu pohybovat
tak neuvěřitelně rychle
jako můj mistr,
který jako jediný živočich na světě
dosáhne svý maximální rychlosti okamžitě.
Už se nemůžu dočkat, až tě pořádně sevřu v náručí.
Nepřestávej!
Uvolni se, jak nejvíc to jde...
Baki přesáhl význam slova „uvolnit se“.
Zbavil se veškerého svalové napětí.
Už si je nepředstavoval jako snopy vláken,
ale jako tekutinu.
A ta se pak v jeho mysli začala vypařovat.
Víc už se člověk uvolnit nemohl.
Teď!
Bakimu se povedlo napodobit švába a vystartovat maximální rychlostí.
Co na to říkáš, tati?
Jak se ti líbí, když do tebe tvůj syn vrazí rychlostí 270 kilometrů za hodinu?
Říkám tomu „Švábí náraz“!
Naboso šlápl na hromadu střepů,
ale nevidím jedinou kapičku krve.
Absolvoval jedinečný trénink...
Co to bylo?
Kde ses to naučil?
Nejdřív jsi dosáhl maximální flexibility přeměnou svalů na tekutinu a pak na páru...
a potom jsi je zase okamžitě zatnul.
Nenapadlo mě, že tak můžeš vyvinout
takovou výbušnou sílu.
Viděl jsem hodně atletů a mistrů bojových umění,
kteří se o tuhle šíleně těžkou techniku pokoušeli,
ale nikomu z nich se nepodařilo zkapalnit svoje svaly.
Kde ses to naučil?
A hlavně od koho?
Kdo je tvůj mistr?
Baki...
Máš vynikajícího učitele.
Mezi lidmi se vypráví...
o té nejsilnější rodině na světě.
Někde v tokijském podzemí se nacházela tajná aréna,
kde spolu soupeřili různí zápasníci, mistři bojových umění a atleti,
aby zjistili, kdo je nejsilnější.
Měli jen jedno jednoduché pravidlo.
Bojovalo se holýma rukama.
Jinak bylo povoleno všechno,
kopance do rozkroku, vypichování očí, dokonce i kousání.
Současným šampionem tohoto nekompromisního turnaje
byl kupodivu jistý 17letý mladík.
Pořád ale existoval někdo, kdo tohoto mladého šampiona děsil.
Přesně tak.
Šlo o jeho otce.
Porazil obrovské množství lidí i zvířat.
Poradil si s různými zbraněmi i vojenskou technikou.
Nakonec se ho začaly bát i ty nejmocnější země světa,
a tak si u nich vynutil respekt.
Tento muž dosáhl všeho, co umožňuje hrubá fyzická síla.
Poslední věc, která se o nich vyprávěla, bylo to,
že se poslední dobou často dostávali do křížku.
Mladí muži o nich dychtivě četli.
NEUVĚŘITELNÉ PŘÍBĚHY
I někoho, jako je Júdžiró, ale občas něco překvapí.
Cože?
Co tady dělá tolik lidí?
Hele, to je Zlobr!
Cože?
- Už ho vidím! - To je vážně on?
To jako fakt? Hustý!
Ale ne, tak to je na houby.
Sotva se postavil na nohy...
Ty kráso!
Ty kráso! Vidíte ho? To je on!
To je Baki?
Baki!
Co to?
Kde máš tátu?
Hele! Tamhle je Zlobr!
Cože?
Tamhle!
Za všechno mohl jistý televizní program.
Máme tu pro vás mimořádnou zprávu.
Policie a jednotky sebeobrany
uzavřely oblast kolem hotelu Park Hilton v Tokiu.
Důvodem k tomu bylo kupodivu to,
že tam spolu svádí souboj jistý otec a syn.
NEVSTUPOVAT
Pane Kasugo!
Podívejte se na tohle.
Skoro to nejde poznat, ale díváme se tu na auto.
A aby toho nebylo málo, patřilo panu premiérovi.
Panu premiérovi?
To měl nehodu? Co se přesně stalo?
Spadli na něj!
Potom, co během boje vypadli z nejvyššího patra budovy.
Máme tady uzavřený hotel, úplně zničené auto
a jednotky sebeobrany.
To musí být divoká rodinná šarvátka.
A tím se to provalilo.
Spousta lidí si v tu chvíli uvědomila,
že ví, o koho se jedná.
NEUVĚŘITELNÉ PŘÍBĚHY
Šlo o tu pověstnou dvojici.
Konečně se do sebe pustili.
„To stihnu.“
„Ještě mám čas.“
„Ještě tam budou!“
„Musím rychle vyrazit!“
Baki!
Na tebe nikdo nemá!
Tohle přece není žádný exhibiční zápas...
S takovým davem vážně nepočítali.
Najednou před nimi stála neuvěřitelná hromada lidí.
Kdo je sem sakra zavolal?
Ani náš bystrý Júdžiró
s něčím takovým vůbec nepočítal.
I to nejbližší nádraží bylo plné lidí.
Počet diváků jen rostl.
Samozřejmě to nebylo poprvé, co měl publikum.
Na tuhle atmosféru ale nebyl zvyklý.
Nejsilnější otec a syn na světě bojujou proti sobě!
Jak silní doopravdy jsou?
Pojď. Už toho pro dnešek necháme.
Na to ti kašlu.
Cože?
Podle mě ses vyjádřil špatně.
Chtěl jsi říct, že to chceš nechat na jindy,
protože se bojíš, že před tím davem uděláš chybu.
Že jo?
Zešílel jsi, synku?
Ani jeden z těch neznalých diváků kolem
nepostřehl ty tři rychlé údery, které následovaly.
Jejich oči ale přece jen zachytily chvíli,
kdy se prach, který Baki rozvířil, začal snášet zpátky k zemi.
Co to?
- Co to bylo? - Výbuch?
Najednou se objevil ve vzduchu.
A pak se ozvala ta rána.
Nic jsem neviděl.
Byli stejně nezkušení jako mladý Baki.
Kdo zaútočí dřív?
Určitě Zlobr!
Ne, bude to Baki!
Oni už začali.
A to dávno.
Máte pravdu.
Takhle vypadá utkání dvou mistrů.
Začali ve chvíli, kdy stanuli proti sobě.
Aha.
No jo, to jsem tě naučil já.
Nemůžu ten souboj ukončit jednostranně.
Musíme se na tom dohodnout.
Jakmile se lidi jednou začnou mlátit,
musí v tom chtě nechtě pokračovat.
Už ani nevím, kdy mě někdo poranil tak, že jsem krvácel.
Z každý nebezpečný situace
se musíš dostat vlastními silami.
Z úcty jsem ho zasáhl do tří kritických bodů.
Vůbec to s ním ale nehnulo.
Povedlo se mi ho trefit,
nebo se prostě nechal?
Tak jako tak
musím pokračovat.
Musím se uvolnit.
Rozpustit...
Aby se i můj mozek proměnil na vodu.
Jo, to je ono.
Co to?
Vůbec jsem se nepohnul.
Ani o krok.
To už je podruhé, co jsi proti mně použil ten samý útok.
„Drzoune.“
Určitě jsem ho slyšel říct tohle slovo.
Teda myslím.
Ken'iči Sawai byl sice Japonec,
ale pořád patřil k těm největším mistrům kung-fu všech dob.
Následující slova pronesl on.
„Kdybyste udeřili soupeře tak hbitě,
jako když nadhazovač hází baseballovým míčkem,
a trefili jste ho přímo do obličeje,
utrpěl by vážná zranění.
Zásah do očí i nosu zároveň by způsobil,
že by se mu oči zalily slzami a najednou by vůbec neviděl.
To doletěl až sem?
Vždyť je to přes 10 metrů.
Co to? On jde sem!
Zlobře.
Víš co, Zlobře?
Moc ti to přeju.
Konečně sis splnil sen.
Láskyplně jsi pečoval
o malé semínko...
a teď to tvoje úsilí...
konečně přineslo ovoce.
Trochu ti závidím.
Ať už je vyvolala fyzická bolest,
nebo zklamaní nad vlastní bezmocí,
Bakimu stékaly po tváři slzy.
Bohužel došel k závěru, že to nemůže brát
jen jako rodinnou šarvátku.
Musel doopravdy bojovat.
On vstal!
Tak jo, pojďme na to.
Počkat. On přestal krvácet!
Pokud někdo začne krvácet v ringu,
většinou dostane nějaké hemostatikum.
Existuje ale i něco ještě účinnějšího.
Jde o odhodlání bojovat.
Podporuje totiž uvolňování adrenalinu
a ten krvácení spolehlivě zastaví.
Někteří nadaní sekundanti pomohli svým zápasníkům tak,
že v nich cíleně vzbudili touhu bojovat.
Vidím, že ses ještě nevzdal.
Já že bych se vzdal?
To je nesmysl.
Určitě máš teď radost.
Vážně ti to moc přeju, Baki.
Ať se ti hezky věnuje.
Až do omrzení.
Baki...
Žádný jiný otec by si s dítětem tak dlouho nehrál.
Máte to u mě.
Podařilo se vám zkoordinovat pořádkovou policii i jednotky sebeobrany.
Takhle by civilisté měli zůstat v bezpečí.
Něco dokážou jenom Hanmové...
Zatím si...
vede skvěle.
I když to pořád bere jako sport.
No jo.
On je tady.
Co to?
Tak to mu musím...
něco ukázat.
Vsadím se, že ty ho se svýma očima uvidíš.
Máš je na to vytrénované dost.
Co to...
Pokud narazíte na talentovaného imitátora, poznáte...
jaké zvíře zrovna napodobuje.
Půjde totiž doopravdy vidět.
V tu chvíli všichni přihlížející
spatřili něco nevídaného.
Největšího soupeře strašlivého tyranosaura.
Lepšího syna
jsem si přát nemohl!
Ve stejnou dobu...
je ale sledoval ještě někdo jiný.
Někdo s dokonalým zrakem.
Překlad titulků: Veronika Kursová