Baki, a fost ultima dată.
Știe că mint.
Te-ai abținut.
Și eu m-am abținut ca răspuns la insulta ta.
Trebuie să-i arăt adevărata mea putere...
Haide, Baki!
Ajunge.
Arată-i tatălui tău adevăratele tale abilități!
Hai să facem asta cum trebuie!
Bine?
Te cunosc la perfecție, Baki.
Haide, arată-mi ce știi!
Haide!
Normal. Evident că mă cunoaște.
Tot progresul meu până în acest punct...
Creșterea mea. Evoluția mea.
Sigur le cunoaște la perfecție.
Bine, tată.
Relaxează-te...
Mușchii mei...
Toate articulațiile mele...
Organele mele...
Până și umezeala din corpul meu...
Doar atunci pot produce
acea viteză incredibilă.
Doar acel organism, profesorul meu, poate produce
o velocitate inițială egală cu viteza maximă!
Abia aștept. Vreau doar să te îmbrățișez.
Nu te opri!
Relaxează-te...
O flexibilitate care întrece orice flexibilitate.
Care topește și rigiditatea subconștientă a fibrelor musculare.
În mintea tânărului, fibrele lui musculare nu mai erau fibre...
ci lichid.
Apoi își imagina cum lichidul se evaporă.
Ultra-flexibilitate.
Acum!
A produs acea velocitate inițială maximă de care doar gândacul e capabil.
Ce zici de asta, tată?
Mișcarea cu 270 de km pe oră dezvoltată de fiul tău,
„Placajul Gândacului”!
A călcat pe nenumărate bucăți de sticlă, cu picioarele goale,
dar nu a vărsat niciun strop de sânge.
Nu e o pregătire obișnuită...
Ce e asta?
Unde ai învățat asta?
Îți transformi fibrele musculare-n lichid, le relaxezi până devin vapori,
apoi le încordezi imediat după.
Puterea explozivă generată îmi depășește cu mult așteptările.
În trecut, mulți concurenți și specialiști în arte marțiale
au încercat această relaxare complicată,
dar n-au reușit niciodată să ajungă la nivelul lichid.
Unde ai învățat abilitatea asta?
Cine te-a învățat?
Cine-i profesorul?
Baki...
Ai un profesor excelent.
Există o legendă urbană.
A celor mai puternici tată și fiu.
Într-un loc de sub Tokyo există o arenă de luptă secretă.
Luptători, specialiști în arte marțiale și concurenți se adună
ca să-și dea seama cine-i cel mai puternic.
Regulile sunt simple.
E o luptă cu pumnii. Asta-i tot.
Loviturile sub centură, scosul ochilor,
până și mușcatul e permis.
Campionul en-titre al competiției este,
incredibil, un tânăr de 17 ani.
Dar cel care-l sperie pe cel mai puternic dintre tineri
e tatăl lui.
A învins oameni, a măcelărit alte specii,
a învins arme, a distrus forțe armate și, până la urmă...
i-a cucerit pe cei mai puternici și a făcut ca armatele să se teamă de el.
Autoritățile au ajuns să-l trateze cu grijă.
Acest om a dus posibilitățile forței brute la extrem.
Așa continuă legenda urbană.
În ultimul timp, relația lor a fost tensionată.
Tinerii au aflat despre această informație secretă.
REVISTĂ LEGENDE URBANE
Până și acest om poate fi surprins uneori.
Ce?
Ce e cu agitația asta?
E Căpcăunul!
- Uite-l! - Chiar el e?
Ce? Grozav!
La naiba, ce aiurea!
Când s-a ridicat în picioare...
Grozav! Uite-l!
Acela e Baki?
- Baki! - Ce?
Unde e tatăl tău?
E Căpcăunul!
- Iată-l! - Iată-l!
Totul a început cu o simplă știre.
Tocmai am primit o știre de ultimă oră.
În Park Hilton din Shinjuku, Tokyo,
a fost interzis accesul de trupele de asalt și de forțele terestre.
În mod uimitor, se pare că motivul e...
o luptă tată-fiu între un singur tată și fiul său.
NU TRECEȚI
Dle Kasuga.
Ia te uită!
Forma e de nerecunoscut, dar e o mașină.
Partea incredibilă: e mașina prim-ministrului.
A prim-ministrului?
A fost un accident sau altceva?
Au căzut pe ea!
În timpul luptei, au căzut de la ultimul etaj.
Accesul a fost interzis, o mașină a fost distrusă
și au fost trimise forțele terestre.
Sigur sunt un tată și un fiu incredibili.
Și-au dat seama.
Toți și-au dat seama.
„Îi cunosc pe cei doi!”
LEGENDE URBANE
„Zvonul ăla: un tată și un fiu...”
„Lupta lor a început!”
„Pot să ajung.”
„Dacă plec acum, ajung!”
Baki!
Cel mai puternic din lume!
Nu merită văzută, însă...
Era ceva brusc și neașteptat.
Era o mulțime uriașă, incredibil de mare.
Cine naiba i-a chemat pe ăștia?
Și, pentru Yujiro, cu intelectul său ager,
incidentul ăsta era incredibil.
În plus, gara era plină de oameni.
Publicul urma să se mărească.
Normal că nu era prima oară când lupta în fața oamenilor.
Dar atmosfera asta era străină.
Se înfruntă cei mai puternici tată și fiu!
Cât de puternici sunt?
Hai să plecăm de aici! Asta-i tot pe azi.
Eu nu mă opresc.
Poftim?
Nu cumva asta vrei să spui, tată?
„Mi-e rușine s-o dau în bară de față cu alții.”
Ce-ai zice să amânăm?”
Nu?
Ai luat-o razna, fiule?
Ochii mulțimii naive
nu au văzut niciuna dintre cele trei lovituri consecutive.
Dar ochiul liber a putut vedea...
cum se așternea praful ridicat de cele trei izbituri.
- Ce-a fost asta? - A explodat.
A apărut brusc în aer.
Apoi s-a auzit „bum”.
N-am văzut nimic.
La fel ca tânărul, publicul încă învăța.
Cine va începe?
- Căpcăunul, cu siguranță! - Ba nu, Baki!
Deja a început.
A început de mult.
Așa e.
Așa e între doi specialiști.
A început de când s-au confruntat.
Înțeleg.
Înțeleg. Așa te-am învățat.
Lupta nu poate fi oprită de un singur participant.
Ambii trebuie să fie de acord.
După ce începe lupta, nu mai contează dacă-ți place sau nu.
N-ai de ales decât să ataci.
Nu mai știu când m-a mai făcut cineva să sângerez.
Când te paște pericolul, trebuie să-l depășești pe cont propriu.
Respectul meu pentru el s-a văzut în cele trei lovituri consecutive.
Dar uită-te la el! Nici n-a mișcat.
Măcar l-am lovit?
Sau m-a lăsat să-l lovesc?
Oricum ar fi,
nu am de ales, trebuie s-o fac.
Relaxează-te... Topește-te...
Îmi transform mintea... în lichid...
Da, așa.
N-am putut mișca! Nici măcar un pas!
Ai folosit aceeași mișcare de două ori împotriva mea...
„Obraznic”.
Sigur am mai auzit cuvântul ăsta...
Cred.
Deși japonez, Kenichi Sawai era cunoscut drept un expert kung-fu grozav.
El a spus așa:
„Dacă ai învârti brațul la fel de relaxat ca un aruncător la baseball
și l-ai lovi pe inamic în față, l-ai distruge.”
Ochii și nasul ar fi pocnite concomitent,
iar ochii ar fi plini de lacrimi, așa că n-ar mai vedea.”
A zburat de acolo?
Sunt peste zece metri!
Vine încoace.
Căpcăunule.
Știi, Căpcăunule...
mă bucur pentru tine.
Visul tău s-a împlinit.
Ai iubit și ai iubit...
Ai tânjit...
Ai crescut și ai îngrijit...
iar acum a venit momentul.
Sunt puțin invidios.
Fie din cauza reacției la lovitură,
fie din cauza uimirii sale în fața neputinței,
cu lacrimile șiroindu-i pe față,
tânărul a ajuns la concluzia asta în tăcere.
Nu era momentul pentru o luptă tată-fiu.
Trebuia să lupte.
S-a ridicat!
Bine, la treabă!
Stai! Nu mai sângerează.
Când un luptător sângerează în ring,
se folosește un hemostatic.
Dar există o metodă mai eficientă pentru a opri sângerarea.
E hotărârea de a lupta.
O voință puternică de luptă stimulează secreția de adrenalină.
Nu există nimic mai eficient pentru asta.
Există exemple de antrenori buni care-și provoacă luptătorii
și le declanșează spiritul de luptă pentru a opri sângerarea.
Văd că n-ai renunțat încă.
Să renunț?
Nu fi ridicol!
Mă bucur pentru tine.
Mă bucur pentru tine, Baki.
Fă-l să se joace cu tine!
Fă-l să se joace cu tine cât vrei!
Baki...
Niciun alt tată nu s-ar juca atât cu copilul său!
Îți rămân dator.
Forțele terestre și trupele de asalt s-au coordonat excelent.
Cred că așa cetățenii vor fi în siguranță.
Doar fiul meu ar putea face asta...
Până acum, se descurcă excelent.
Însă asta e o luptă.
Înțeleg.
E aici.
În cazul ăsta...
trebuie să-i arăt eu.
Știu că vei putea, cu ochii tăi.
Cu vederea ta, sigur vei observa.
Ce... Cum...
Un practicant talentat de shokeiken poate arăta...
fiara pe care o imită.
Poate face ca forma sa să fie văzută.
Spectatorii au văzut clar
o priveliște pe care n-o mai văzuseră.
Forma celui mai mare rival al tiranozaurului.
Fiul meu devotat!
În momentul ăla...
cineva se uita la lupta tată-fiu.
Cineva cu vedere mai mult decât perfectă.
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă