BAKI HANMA
Vsadím se, že ty to se svýma očima uvidíš.
Máš je na to vytrénované dost.
Tak co na to říkáš, tati?
Určitě jsi chtěl něco takovýho vidět.
Vedu ti ho pěkně z daleka.
Tohle je triceratops, největší soupeř tyranosaura.
Jeho dynamické pohyby...
váha nohou zarytých do země
a pohled, ze kterého vyzařovalo odhodlání bojovat,
ve všech vyvolaly tu samou představu.
Všichni cítili tu sílu vůle,
ohromnou váhu
a krvežíznivost tvora, kterého Baki napodoboval.
Byl viditelný pro všechny kolem.
Já ho vidím.
Hustý.
To je ale obr!
Fakt že jo! Musí měřit aspoň šest... teda osm metrů.
A Bakiho otec se svými božskými smysly ho viděl ze všech nejzřetelněji.
Synovo tělo se dávno rozplynulo
a teď už před ním stála jen iluze, kterou Baki silou vůle vytvořil.
Júdžiró fantazíroval o dinosaurech už od dětství.
Myslel na ně i potom, co lépe poznal svoje tělo.
Popravdě i v dospělosti.
A nejen pětkrát nebo šestkrát.
Jak silný tyhle potvory mohly být?
Pojď do mě.
Pořádně si to vychutnám.
Konečně si splním sen!
V tu chvíli Baki vystřelil vpřed a poprvé vyzkoušel Triceratopsí pěst!
Proboha!
Auto!
Úplně ho převrátili!
Uznávám,
že na to, abys takhle nabral více než 100kilového chlapa,
a ještě k tomu zdemoloval asfalt a převrátil auto,
potřebuješ větší páru, než má to tvý hubený tělo.
Fakt jsem si to primitivní užití hrubé síly užil.
Teď ti ukážu,
jak by měl vypadat tvůj ideální vzor.
Jaký styl by se měl snažit napodobit
každý imitátor.
Medvědí pěst napodobuje medvěda,
Tygří pěst zase tygra
a Kudlančí pěst si bere příklad z kudlanek.
A pak tu máme tvoji vlastní techniku...
Dinosauří pěst.
Ona je ale jedno, jaké zvíře imituješ.
Nakonec se vždycky jen opičíš.
Zajímavé.
Cos mi to teda chtěl ukázat?
Teď mě dobře sleduj.
Předvedu ti, jak se to doopravdy dělá.
Bakiho otec se jeho technice vysmál. Prohlásil, že se jen opičí.
Tak čí styl si vypůjčí?
Jakýho tvora napodobí?
Jsi fakt ňouma.
Prostě si ty pohyby vymýšlím.
Cože?
Co to bylo?
Co to?
Už to chápu.
To jsi celý ty, tati.
Počkat, není to...
Tahle technika spočívá v tom, že člověk imituje silnějšího tvora.
A nikdo není silnější než Júdžiró Hanma.
Tak vypadalo to světlo před chvílí!
Promiň.
Nikoho silnějšího neznám.
O tom není pochyb.
Zvedl paže
a udeřil naprázdno do vzduchu.
A do mě pak vrazila jakási neviditelná síla.
Nebo mi to tak aspoň připadalo.
Potom provedl krásný obloukový kop
a mně zase vyletěla vstříc ta zvláštní síla.
Nakonec získala fyzickou formu
a byla jasně vidět.
Táta si rozhodně nevymýšlel.
Osobně mi předvedl, jak vypadá „Júdžiróova pěst“.
Působil u toho neskutečně silně a přirozeně.
Byla to nádhera.
Napodoboval sám sebe.
Žádná jiná forma imitace nemůže působit přirozeněji.
Jak se ti líbil můj vlastní styl boje?
Poslyš, tati...
Máš stejně tvrdý pěsti
a velký svaly jako Júdžiró Hanma.
A taky stejně rychlý pohyby.
Jasně že když imituješ sám sebe,
bude to působit dokonale.
Ale víš co?
No?
Největší předností různých bojových stylů není to, jak vypadají.
Cože? Fakt ne?
Tak co to teda je?
Ty to nevíš? Tak to ti to budu muset předvést.
Střídání stylů je o tom vybrat ten nejvhodnější pro danou situaci.
Tohle tátu musím očividně naučit.
Zatraceně.
Už ani nevím, kdy mě někdo naposledy srazil k zemi.
Cože? On je na zemi?
Co se to proboha stalo?
Bakiho otec právě...
Zakopnul?
Jako by o něco zaškobrtnul.
Ten kluk už je v osmnácti na týhle úrovni?
Už předtím jsem uznal,
že jsem si nemohl přát lepší hračku než tebe.
Ale stejně...
Vůbec by mě nenapadlo, že v rukávu schováváš takový trumf.
Nechtěně jsem naznačil, co udělám.
Mozku trvá půl vteřiny, než přiměje tělo k reakci,
a ty jsi té prodlevy využil.
Skvělá práce.
Pohladím tě po vlasech. Pojď sem.
Cože?
Co to plácáš za nesmysly?
Co tím sakra sleduje?
- Jenom se nestyď a pojď. - Vždyť spolu bojujeme!
Není snad normální, že chci pochválit vlastního syna?
Cože?
Co to?
To jsou slzy?
Co se to...
sakra děje?
Pojď sem. Pohladím tě po vlasech.
To ho chce...
...vážně pohladit?
Vidím dobře?
Slyšel jsem správně!
Fakt řekl, že mě chce pohladit po vlasech.
Držením ruky to potvrzuje.
Takhle s ní ani nic jinýho udělat nemůže.
Co tam furt děláš? Pojď sem.
Nechápu, co po mně chceš...
Chci tě pochválit, co jinýho?
To je absurdní.
Tak už se nestyď a pojď blíž.
Říkám, že spolu bojujeme!
No a co?
Jaký otec by nepochválil svýho syna, když něčeho dosáhl?
Co to?
Co je to za pocit?
Baki zničehonic pocítil hluboko ve svém nitru,
asi patnáct centimetrů pod klíční kostí, jakousi bolest.
Přesto ale nechtěl, aby pominula.
Nemohl se jí vzdát.
Nemůžu se na to dívat.
Jak dojemné...
Pochvala od otce mu měla připadat úplně normální,
ale on se celých 18 let žádné nedočkal.
Nikdy pořádně nepoznal
to uspokojení, radost a vděk,
co dítě pocítí, když ho otec pochválí.
Nebyl na to vůbec zvyklý.
Jsi fakt krutý, tati.
Cože?
Nemůžu uvěřit, že mi takové věci říkáš zrovna teď.
Co je? Takže ty o to nestojíš?
To jsem neřekl...
Ruka, kterou měl předtím Júdžiró sevřenou v pěst,
se najednou blížila k Bakimu, jako by se ho chtěla něžně dotknout.
A tomu už bylo všechno jedno.
Už ho nezajímalo, že by to mohl být trik.
V tu chvíli by dal cokoliv za to, aby ho táta pohladil.
Ne, nedokážu to.
Tuhle příležitost už znovu mít nebudeme.
Někdo z nás ten souboj musí vyhrát.
Musíme zjistit, kdo je silnější.
To řekl moc hezky!
Výborně...
Tohle je skvělá příležitost poznat podstatu opravdové síly.
Podstatu opravdové síly?
Vidím, že máš dost pomalé reakce.
Svírá mě tak silně, že se nemůžu ani hnout.
Nejdřív ti vysvětlím, co znamená slovo „síla“.
Chtěl jsem tě pohladit po vlasech,
ale ty jsi mě odmítnul.
Co to sakra dělá?
Je to jednoduché.
Jenom tě pohladím.
Přestaň!
Pusť mě!
Ty máš té energie...
Síla člověku umožňuje dělat, co se mu zachce.
To je ale rozkošný výraz.
A tak Baki bez dalšího vysvětlení pochopil její skutečnou podstatu.
Jak ubohé.
Pusť mě, sakra!
Jak může takhle trápit vlastního syna?
Je to fakt šílený sadista.
Pořád chceš, aby tě někdo chválil.
Mám to s tebou těžký.
Je jenom na mně, jestli tě zabiju, nebo budu milujícím otcem.
A na tvým názoru vůbec nezáleží.
Já nemusím brát ohledy na nic.
Můžu si dělat, co se mi zachce.
To je...
podstata skutečné síly.
„Výdrž je taky druh síly.
Nebo umění překonat sám sebe.“
Na tyhle kecy se vykašli.
Podobný nesmysly nemusíš vůbec poslouchat.
Ty kráso!
Vypadal jako krasobruslař!
Podobný fráze používají ti,
co nedokážou podrobit svět vlastní vůli.
Jsou to jenom výmluvy slabochů!
Fakt jsi ho udeřil ze všech sil, Zlobře?
Síla sama o sobě není ani dobrá, ani špatná.
Silní lidé nemusí nic tolerovat.
Výdrž je pro ně zbytečná.
Ani se nemusí snažit překonat sami sebe.
Tyhlety fráze
nás jenom odvádí od skutečné síly a měli bychom je eliminovat.
Baki pochopil, co po něm jeho otec chce.
Vzal si z té výmluvné a bolestivé lekce ponaučení.
Tvoje bránice začíná tlačit na plíce, a tak se ti hůř a hůř dýchá.
Najednou už tě nemám za co chválit.
„Jsi jenom nula.“
Tak vyzněla slova jeho otce.
Baki se ale bohužel už prostě nedokázal zvednout.
Docela jsem se bavil.
Mám to ukončit ránou pěstí, nebo pořádným dupnutím?
Co to?
Ty jo! To je on!
Ta oživlá fosílie!
To je Kvašák!
To je ale parádní večer!
Kva...
Často jsem na tebe myslel.
Jen se podívejte, jak žárlí.
Ty se do toho nepleť, kreténe!
Táhni odsud!
Tohle mu řekl jeho kamarád...
Kvašák pocházel z období křídy, takže mu samozřejmě nerozuměl.
Jednu věc ale pochopil.
Baki ho pokáral.
Podle zákona přírody se do cizích konfliktů nevměšuje.
Tohle pravidlo musel dodržet.
Kvašákovy zuby prokously i pravěká brnění.
Měl ve svoje tesáky absolutní víru.
Teď o jeden ale přišel.
Už byl na světě 145,5 milionů let, ale teprve teď přišel do styku
s pravidly civilizace.
Za to se omlouvám.
Jsem rád, že náš společný večer ještě není u konce,
ale kdyby se tu neukázal ten tvůj kamarád, už by bylo po všem.
Věděl jsem, co udělá...
Začneme, synu?
Započneme první moderní zkoušku reakcí.
Moc dobře jsem věděl, co uděláš.
Baki dokázal předvídat,
že jeho otec vykročí vpřed, a tak se ho pokusil zablokovat.
To ale zase předvídal on.
Osoba A se rozhodne zaútočit.
Osoba B to o půl vteřiny dříve předpoví
a pokusí se soupeře blokovat.
Ten to ale okamžitě vycítí
a snaží se tomu zabránit.
Osoba B předvídá každé rozhodnutí osoby A,
ta na to potom reaguje,
na to zase reaguje osoba B, a tak...
Ach jo.
Kdy se z toho začarovanýho kruhu asi dostaneme?
Co myslíš?
Promiň.
Kdybych dokázal vyhrát hned ze startu, už by bylo po všem.
To ale očividně nejde,
takže musím zkusit tohle.
Musím najít způsob, jak tě oblafnout.
Narodil jsem se slabý,
takže tě musím převézt.
Snad mi to odpustíš.
Fajn.
Cože?
Zjistíme, kdo z nás dokáže rychleji předvídat, co udělá soupeř.
Vyjdu ti vstříc.
Jakožto tvůj otec přijímám tvoji výzvu.
Cože?
Snaž se předpovědět, co udělám, a buď rychlejší než já.
Budeme jako dva šermíři za starých časů.
Nebo jako dva pistolníci.
Půl vteřiny předtím, než zaútočíš...
tu směšnou hru sám ukončím.
To si můžeš zkusit.
Jen do toho!
Překlad titulků: Veronika Kursová